Pentru a le permite să trăiască în libertate,
aloitadores imobilizează bestiile cu trupurile lor
pentru a le tăia coama şi a-i marca.
= ANIMALELE =
Traducerea şi adaptarea: selaflaure
Și tu ce ai face?
Măcar n-aş mai lucra cu el.
"Măcar", zice el.
El l-ar trimite la ghilotină.
Pentru mult mai puţin
o mulţime de oameni şi-au pierdut capetele, Poli.
Mereu îţi place să exagerezi.
Poli, după tine, când a fost ghilotinat ultimul francez?
Habar n-am.
Mai târziu decât ultimul care a fost spânzurat aici:
în 1977.
A naibii ţară de sălbatici. Şi ne mai şi vorbesc de rău.
Pe dracu' exagerez, Perri!
Nu ştiu să se mai fi plâns altcineva de fiul lui Rubio.
Nimeni nu ştie. Şi tu nici nu vrei să ştii.
Aţi auzit ceva?
Eşti surd, Poli?
Spune-i, la naiba.
Spune-i, la naiba!
Şi cumnatul meu a avut probleme cu el.
"Probleme", zice el.
Poli, cumnatul tău a plătit o avere pentru îngrăşăminte.
Îngrăşământul se scurgea din saci când l-a primit.
Se scurgea!
Cel care i l-a vândut e un incompetent, un imbecil.
Sau un nenorocit.
Punct şi de la capăt.
Tăcerea ta înseamnă că suntem de acord?
Tânărul Rubio e la început de drum, Xan. E normal să mai greşească.
Tu reuşeşti din prima?
- Nu greşeşti niciodată? - Rareori greşesc.
Domnilor, Xan Anta face totul la perfecţie din prima.
Dl Perfecţiune!
- Asta e! - Acum vezi 5-ul?
- La fix! - Calculat, la naiba!
La fix!
- Numără-ţi bine punctele. - 23.
Paulino, ascultă. Dacă mâncarea porcilor ţi s-ar aduce cu întârziere
şi deteriorată, ce-ai face?
- Le-o dau porcilor. - Eusebio,
dacă o aduc târziu, deteriorată, blestemând,
când şi când, şi mai şi plângându-se...
Plângându-se!
- Tu ce faci, la naiba? - Îmi schimb furnizorul.
Am înţeles, Xan.
Acuma ai înţeles.
Chiar acum? Ştii ce?
Pe vremuri...
Amadeo Întâiul de Savoia, ascultă-mă!
În anii '90,
dacă-ţi livrau marfa cu întârziere, plângându-se,
tu ce făceai?
Nu făceai nimic, pentru că aveai de-a face cu dealeri profesionişti
care-ţi aduceau cocaină care nu se scurgea, la naiba!
Care nu se scurgea!
Şi azi,
dacă-ţi aduc seminţele târziu, stricate şi cu mormăieli, tu ce faci?
- Îi trimit la dracu'. - La naiba, Perri!
Am impresia că până şi Fecioara Maria e de acord cu mine.
Tu n-ai inimă, Xan.
E fiul lui Eloi, care-i ca din familie.
Îl voi ajuta pe fiul lui Eloi ca şi cum ar fi al meu.
Stai, stai.
Ai grijă.
Eloi tatăl
a venit la noi de multe ori.
E un om bun, politicos, un om de bine!
- Nu-i aşa, Loren? - Ne-a ajutat foarte mult.
Omul ăla chiar a avut grijă de mine şi de fratele meu Loren.
Şi de mama noastră.
Aici suntem ce suntem, la naiba!
Trei mari şi laţi şi încă unul.
Dacă pupincuristul ăsta străbate toată Spania
înşelând-o şi pe maică-sa,
până la urmă numele lui va fi asociat cu al tău.
Și peste noapte,
în regiune, vom fi terminați, vom fi toţi în acelaşi rahat.
Tu faci cum te taie capul, ca de obicei!
La naiba!
Eloi tatăl ar fi de acord cu mine.
Şi ceilalți. De fapt, mi-au dat dreptate.
Ca tu să-ți închizi gura.
Ce zici?
L-ai convins pe Miguel să rămână şi să joace, iar acum nu vrei să taci.
Ai tupeul să-mi spui...
Te plictisim, francezule?
Cum?
Te plictisim?
Pleci fără să spui la revedere?
Aici, în Spania, când ajungem, spunem bună ziua.
Când plecăm, în Spania ne luăm la revedere.
Nu-i aşa de greu.
Pe mâine.
Aşa!
Povesteşte-i, Loren...
Bună ziua.
- E totu-n regulă? - Da.
- Ai fost deci la Portella? - Da.
Şi?
- Acoperişul va rezista. - Dar nu a plouat?
Ba da, dar va rezista.
- Arăți obosit. - Sunt obosit.
Și mi-e foame. Ai mâncat?
Cred că sunt sexy toţi cei ce mănâncă bine.
Eu sunt de acord.
Dar m-ai depăşit. Nu pot ţine pasul cu tine.
Chiar şi așa, mă place.
Nu, ea te adoră. Pentru că ai cucerit-o.
- Zău? - Da. Ca la piaţă.
Poftim?
Placi foarte mult femeilor... femeilor...
- Femeilor... - Cu experienţă,
pentru că ştiu, ştiu ce e bun.
Şi totul e bun, domnişoară. Bine-nţeles.
- Mulțumesc. La revedere. - Două kilograme?
Şi două salate.
Roşii, peste o lună şi jumătate, nu?
Da, categoric.
Atunci puneţi-mi de o parte 2-3 lădiţe.
- Bine-nţeles. - Cumnata mea zice
că roşiile francezilor sunt cele mai bune.
- Mulţumiţi-i din partea noastră. - Cum te cheamă?
- Cheli. - Cheli... Frumos nume!
5,50, vă rog.
Cheli, contează pe noi.
Mă duc la culcare.
- N-ai mâncat nimic? - Nu.
Vin şi eu.
Nu l-am mai văzut de mult timp.
Salut, Pepiño!
Bună ziua!
Ce mai faci?
- Foarte bine. Dar voi? - Bine, bine.
- Poftim. - Mulţumim, Pepiño.
- Şi un cadou. - Chorizo.
- O cafea? - Nu, mersi. Nu-ţi face griji, Olga.
- Tocmai voiam să fac. - Nu-ţi face griji. Mulţumesc.
- Tu vrei? - Da, vreau, mami.
Mersi, Pepiño.
Te rog nu începe iar.
Nu, nu zic nimic.
- Nici nu ştiu ce faceţi. - Pământul trebuie să se odihnească.
Aici ai putea obţine de trei ori mai multe roşii.
Este ştiinţa pământului.
Ai zis "esenţa"?
Ştiinţa!
Dacă citeai mai mult, ştiai.
Şi tu, dacă ai exersa mai mult, ai vorbi mai bine spaniola.
Ce risipă de grădină de legume!
Titan! Vino.
Titan!
- Ce se-ntâmplă? - Habar n-am.
S-a oprit dintr-o dată.
Urcă, te duc eu.
Haide, grăbeşte-te!
- Ai terminat? - Vino, glumeam.
Urcă!
Ei?
Voi, în Franţa, nu glumiţi?
O dată, e o glumă. De două ori, e o insultă.
Bine, scuză-mă.
- Haide, urcă! - Nu.
A fost o glumă, omule!
Te duc la Fran, o repară până la prânz.
Hai odată! Mă grăbesc!
"Mă grăbesc"!
Te grăbeşti tu vreodată?
Ai terminat?
Idiotule!
Rămâi aici, măscăriciule!
Ce faci?
Vino-ncoace.
Nu te supăra, francezule!
Ce-i cu tine? Ţi se pare nostim?
Eşti un idiot de rahat!
Pot plăti, Eusebio?
Eu mă duc. Pe mâine!
Aşa, du-te şi fă-ţi soţia fericită!
După beţia de ieri,
azi mai bine fii cuminte.
Diseară, canci fotbal pe canapea!
Va fi cuminte azi. E terminat. Beat criţă.
N-ar trebui să urce-n maşină.
Data trecută i-au luat maşina.
Când a intrat în ciotul ăla de copac.
Francezule...
Ce ai de zis?
Nu-mi întoarce spatele, francezule.
Vii să joci cu noi?
Domino. Ne lipseşte un jucător.
Ţi-e frică? Nu trebuie să-ţi fie frică.
Vino să te integrezi satului, vino şi ia loc.
Pun de la mine, francezule.
Aşa-mi place.
Aşa-mi place, e bine.
Aici, lângă mine.
Ne-ai văzut jucând, nu?
Scrie-i numele.
Trebuie să pui...
Toñito Cuceritorul.
Cucereşte totul în calea sa.
Ştiai că francezii,
cândva, au venit să ne cucerească?
S-au dus înapoi aşa cum au venit.
Au vrut să ne cucerească, crezând că suntem nişte oameni de rahat.
Chiar Napoléon a zis:
"Sunt nişte oameni de rahat."
"Oameni de rahat!"
Tu tot aşa crezi, francezule?
Şase-şase.
Tot aşa crezi, că suntem oameni de rahat?
Nu pot răspunde pentru toţi francezii.
Nu!
Nu e unul din subiectele importante
ale conclavului anual pe care francezii îl au în fiecare 14 iulie?
Îţi văd în sfârşit dinţii.
Sunt frumoşi, ca dominourile.
Credeam că nu ai aşa ceva.
Vom face un lucru, noi doi, francezule.
Vom face un lucru.
Dac-o să câştigi jocul ăsta, îţi termin toate casele
pe care le repari.
O s-o fac ca lumea, ca la televizor.
Cum se cheamă emisiunea, Loren?
Care?
- Emisiunea despre case. - Renovare totală.
Renovare totală, o ştii? E o nebunie.
Ai trei vikingi,
care iau o dărăpănătură care nici ca să-ţi faci nevoile nu mai e bună,
şi cât ai zice peşte fac din ea un palat bizantin.
Asta vrei tu să faci cu satul ăsta:
să-l cucereşti şi să-l transformi
într-un nenorocit de resort pentru străini.
Nu, nu pentru străini.
Pentru oamenii de aici.
Nu joci?
Mă întreb,
În proiectele tale imaginare de dezvoltare urbană a zonei noastre,
nu ţi-ai dat seama că nu ne potrivim cu planul tău?
Când toţi aceşti oameni ipotetici
vor veni să se stabilească aici, atraşi de salatele tale bio,
de aerul curat
și această nenorocită de mamă natură care le-a adus pe lume,
şi când ne vor vedea mutrele, a mea şi a lui Loren,
nu crezi că vor fugi
înapoi în ţările lor?
Trebuia să semnezi.
Trebuia să semnezi pentru eoliene, tu, care eşti
un ecologist pur şi dur.
Și să-ţi instalezi resort-ul în altă parte,
cu vecini mai puțin urâți, în loc să
să-i baţi pe oameni la cap cu cloanţa aia a ta...
cu cloanţa de dascăl pe care ţi-a dat-o Domnul.
Şi care ne scoate din sărite, francezule.
Noi ne-am putea reface vieţile
cu banii pe care i-am fi avut pentru eoliene.
- Xan! - Spune, Breixo.
Eu n-am semnat pentru că n-am vrut.
Ai puţin respect.
Respectul e altceva.
Poate crezi că-i acelaşi lucru, dar nu e, Breixo.
Dar de ce?
Din mai multe motive, dar două în special.
În primul rând, te-ai născut aici şi sigur aici vei muri.
Nu poţi spune asta.
Şi în al doilea,
dacă voi fi lăsat să termin ce am de spus,
cu tine, spre deosebire de alții, putem discuta, putem raţiona.
La naiba, Loren, am o problemă,
nu-nţeleg umorul franţuzesc, pentru că...
se pare că am zis ceva amuzant, sau...
am zis o glumă?
Tocmai că nu.
De ce n-ai semnat?
N-ai zis-o niciodată limpede. Ia zi, de ce n-ai semnat?
Am mai discutat despre asta, Xan.
Ai zis de mii de ori
că toată această mizerie era invazivă, neecologică,
şi o mulţime de alte tâmpenii.
Spune-mi sincer.
Spune-mi sincer de ce n-ai semnat.
Nu puteam.
Nu putea, cică.
Ba da, puteai, cu mâna asta.
Mâna cu care te masturbezi.
Poate că n-aveai chef să semnezi.
Spune-mi de ce n-ai semnat.
Pentru că aici sunt acasă.
Xan, las-o baltă.
Mai facem o partidă.
Las-o baltă.
- Bună ziua. Îmi pare bine. - Soţia mea, Olga.
Mă bucur să vă cunosc.
Era casa vărului lui.
- Zău? - Da.
Nu înţelege de ce facem asta.
Ce câine de pază mai eşti!
- Haide, fă o baie! - Vin imediat.
- Haide, intră-n apă. - Nu-nţelegi? Vin!
- Dacă nu, te arunc. - Nu mă enerva, vin!
- Nu-i aşa de rece. - Vin, Javi.
- Nu-i aşa de rece, udă-te! - Nu, Javi, te rog!
Haide, acum eşti udă!
La naiba, idiotule! E înghețată!
Înoată puţin, şi-o să fie bine.
Hei! Vino-ncoace.
- Ce vrei, francezule? - Să vorbesc cu tine.
- Despre ce să vorbim? - Vino-ncoace!
Vin, francezule!
Nu! Eu când lucrez nu beau.
Când lucrez nu beau nimic.
- Vino încoace. - Am de lucru.
Vino-ncoace!
Lucrează mai departe.
- Xan, vino încoace! - 5 minuţele şi vin.
Ai puţină răbdare, la naiba!
Asta nu-i prea ecologic.
O să-i mai aducem două.
Timp de şase luni,
n-au vorbit cu noi.
Deunăzi, la barul lui Eusebio, m-au invitat să joc domino.
Xan m-a numit "francezul" în faţa tuturor.
Iar a vorbit despre eoliene, de refuzul meu de a semna.
Şi a doua zi,
în faţa casei mele, am găsit două sticle din băutura aia...
orujo.
Două sticle.
Şi a treia zi, alte două sticle.
Şi scaunele noastre, al meu şi al soţiei,
pline de urină.
Scaunele pline de urină?
În regulă, vom vorbi cu fraţii, şi dacă ei au fost...
Ei au fost.
N-aveţi de unde şti, Antoine.
Vă rog, ei au fost.
Locuiţi unul lângă celălalt.
Beţi o bere, discutaţi.
Se mai întâmplă între vecini.
Dar aş vrea să vă cer, dacă e posibil, să nu mai faceţi.
Să nu mai fac?
Nu sunt nişte neînţelegeri între vecini.
Nu, nu. Nu sunt.
Semnaţi fiecare pagină.
Înțelegi ce vrea să spună colegul meu.
Dat fiind ce s-a întâmplat între dvs, nu e de mirare.
Nu vă faceţi griji, vom vorbi cu ei.
- Bine-nţeles. - Vă rog.
Nu, nu vrea să recunoască. De parcă n-a fost nimic.
Deja 1. nu-mi dă banii înapoi,
şi 2. în plus faţă de asta,
a găsit un mijloc de a evita să-mi achite
plătindu-mi de băut din banii mei.
Marie, dacă ţi-e cu adevărat prietenă,
aşează-te şi vorbeşte cu ea,
şi va înţelege, dacă chiar e prietena ta.
Da, ştiu, dar...
e atât de încăpăţânată, crede că-i normal, e complicat...
Poate n-am înţeles eu bine, dar...
Dacă nu, spune-i că tatăl tău va avea o vorbă cu ea.
Da, sunt sigură că dacă-i spun asta, va înţelege.
Bună idee.
- Dar mama, o duce bine? - Da.
Te îmbrăţişează tare de tot.
- Sper vă vom merge la voi vara asta. - Da.
De ce e-mbrăcat aşa? Ce eşti tu, o broscuţă?
- Păi da. - Stinge ţigara aia, Marie.
Cum de l-ai îmbrăcat în broască? Ce pijama mai e şi asta?
Antoine...
- Uită-te! - Ce e?
- Îi vezi? - Nu, dar aici sunt.
Sunt sigur.
Salutare!
- Cu ce te servesc? - Ca de obicei.
Imediat.
Nu, nu ca de obicei, o să adoarmă!
Îţi place să dormi, francezule.
Să mănânci bine şi să dormi bine!
- Vă rog, nu începeţi iar! - Eusebio, noi glumim cu francezul.
N-o să-ţi distrugem barul, la naiba!
Haideţi, vă plătesc un rând.
Nu, e bine-aşa, mulţumesc.
Doar noi facem cinste, banii tăi n-au nicio valoare aici.
Între vecini, trebuie să ne facem mici atenţii.
Tu trebuie să fii atent, pentru că-ntr-o zi...
Două sticle de de lichior de cafea făcut în casă,
şi întregi!
Plus o jumătate de sticlă de alcool pur.
Cât timp a stat treaz, spunând că va muri?
Două zile.
Eusebio, ai uitat de comanda mea?
Vine.
Ia spune, Xan, tatăl tău a fost o brută.
Tatăl meu a fost un adevărat ticălos, Perri.
Loren, nu ţi-ai terminat treaba.
Aştept ca uşa să se usuce.
Primul strat l-ai întins cu pula ta.
Fratele tău este Picasso al satului.
Picasso Pulii, Picasso Pulii!
Îţi plac?
Tapas-urile de pisică.
Îţi plac?
Ce spui?
E pisică, nu ştiai?
Xan, habar n-avea.
De unde naiba să ştie că e pisică? În Franţa nu se mănâncă aşa ceva.
Eusebio...
Eusebio!
Spune-i. E pisică, da sau nu?
- Eusebio, pentru Dumnezeu! - E pisică.
Ba nu e.
Nu, nu e.
E cangur!
Hai, francezule, nu face moaca asta, la naiba.
Aici dintotdeauna s-a mâncat pisică.
Tu ce crezi?
Că Eusebio o să omoare o vacă să ne dea ceva de mâncare?
Nu are curajul să-ți spună pentru că vrea banii tăi,
vrea să mai vii.
O să fiu sincer,
e singurul care vrea ca tu să mai vii.
E ca şi cum ai mânca iepure!
Miercuri culegem varza, altfel o mănâncă omizile.
Te îngrijorează că folosesc camera?
E pentru orice eventualitate. Poate nu foloseşte la nimic.
Ştiu eu...?
- Salut, Loren! - Noroc, Pepiño.
- Salutare. - Salutare.
- Vă odihniţi? - Da.
- E din ce în ce mai greu să urci aici. - Ba deloc.
- Gâfâi, ai grijă. - Lasă-l în pace.
Nu-l asculta.
- Eşti din ce în ce mai obosit, Pepiño? - Tu eşti din ce în ce mai prost.
- Am grijă de sănătatea ta. - Vezi-ţi de a ta! Uită-te la tine!
- Vino, îţi aduc salata. - Bucuros. Pe el nu vreau să-l mai văd.
- Ai adus chorizo? - Sigur.
E pustiu aici, Manoliño.
Aşa e.
E linişte în dimineaţa asta.
Aşa e mereu în vara asta nenorocită.
Îmi dai de 20.
Dă-mi şi bateriile alea.
Imediat.
Tu ce faci, francezule?
Cumpăr ziarul.
Te deranjează?
Mă priveşti ca să cumperi ziarul?
- La ce te uiți, cartofule? - La nimic.
Tu te uiţi la mine.
Cum îţi merge, Antoine?
- Bine. - Totul e bine?
- Dar tu? - Bine, ne descurcăm.
- Iei ziarul? - Da, te rog.
Altceva?
Da.
Banii-mi sunt în maşină. Vin imediat.
Bine, nicio problemă.
Îmi dai de 20.
Dă-mi şi bateriile alea.
Vin imediat.
Şi ziarul?
Ce?
Unde e ziarul, francezule?
Ce ai în buzunar?
Te scarpini la coaie sau mă filmezi?
Eşti paranoic, vecine.
Mă filmai.
Ai fost văzut cu o cameră.
Mă filmai, nu-i aşa?
Recunoaşte că tu...
Pentru Dumnezeu!
Antoine?
Antoine, vino să vezi!
Ce e?
Priveşte.
Au pus două baterii în puţ, nenorociţii.
E plumb. Chestia aia neagră e plumb.
E 16 august. Ora 11.
- Soţia mea Olga a văzut... - Ce e?
că roşiile pe care le-am plantat cu trei luni în urmă erau deja coapte.
Opreşte. Nu mai filma.
Toate sunt distruse.
Unde mergi?
Nu mai filma!
Salut, Loren.
- Eşti bine? - Salut.
Ce faci?
- Nimic. - Nimic?
Unde-i fratele tău?
Înăuntru. De ce?
Aşa.
O întrebare.
Ai gustat deja...
roşiile noastre?
Ce?
Roşiile noastre.
Le-ai gustat deja?
Lasă-mă! Lasă-mă!
Aţi aruncat baterii în puţul nostru.
Nu-i aşa?
Răspunde!
Răspunde, Loren.
O să vă trimit la închisoare.
Loren...
Ţi-ai băgat în capul tău plin de rahat, Loren?
Du-te la dracu'!
Vino încoace!
Vino aici, Loren!
Hai, apropie-te.
- O să foloseşti puşca aia? - Poate.
- Da? - Haide, vino.
Nu trage! Pleacă de-aici! Nu mai filma!
Recolta mea e distrusă, Xan.
Ce-mi pasă mie? Pleacă dracului de-aici!
Știi ce ne-ai făcut? Ne-ai ruinat!
Pleacă de-aici, la naiba!
Ce faci?
Ne-ai ruinat, ticălosule! Ne-ai ruinat!
Ieşi din curtea mea! Ieşi din curtea mea!
Pleacă de-aici imediat!
Nenorocitule!
Pleacă!
Pleacă naibii de-aici!
De ce l-ai lăsat să intre?
Să-l ia naiba pe nemernic!
O să vorbim cu ei, e foarte grav.
Vreau să înţelegeţi ce ne-au făcut.
Nu vă faceţi griji. Le vom vorbi pe şleau.
Să nu mai vină la noi acasă.
Le vom spune. Dar şi soţul dvs trebuie să facă la fel.
- Aţi intrat pe proprietatea lor. - Se poate compara?
Aţi intrat pe proprietatea lor,
i-aţi filmat, i-aţi insultat, e cam pe muchie de cuţit.
- Totul e filmat. - Ne-au otrăvit puţul!
Calmaţi-vă, Antoine. Vom ancheta.
Antoine! Ascultaţi-mă!
Ascultaţi-mă. Veniţi înapoi.
Vom ancheta.
Dar nu răspundeţi provocărilor.
L-au ameninţat cu o puşcă! Aţi văzut!
Nu era încărcată.
- N-aveţi de unde să ştiţi. - Vă asigur.
Înainte să meargă la Antas, soţul dvs trebuie să vină cu noi.
Aşa deci?
Noi trebuie să respectăm legile, iar ei pot face ce vor?
Să poarte arme, să contamineze apa...
- Vă înţelegem perfect. - Mie mi-e greu să înţeleg toate astea.
Soţul dvs nu trebuia să-şi arate
superioritatea intelectuală faţă de Loren.
- De ce dracu' vorbeşti? - Calmaţi-vă! Pentru Dumnezeu!
Lorenzo e un caz special după accidentul cu calul.
Dvs sunteţi profesor, instruit, aţi călătorit mult.
Aţi profitat de el.
Spuneţi-le că nu vrem să-i mai vedem pe lângă casa asta.
Altfel, voi fi obligat să vorbesc cu superiorul dvs.
- E clar? - Da.
Le spunem imediat, staţi liniştit. Să mergem.
Putem păstra cardul de memorie ca să-l anali...?
- Pentru ancheta voastră? - Da.
Breixo, câţi oameni trăiau aici înainte?
Mulţi.
Erau şi copii.
După ce vom fi renovat casele,
oamenii se vor întoarce.
Dacă zici tu. Aici se trăieşte bine.
Fiicei mele îi place să vină aici cu nepotul meu.
Nepotul meu nu mai vine.
Sărmanul era pentru eoliene.
Acum, oamenii se gândesc numai la bani. Numai la bani!
Aşa e.
Dar există bani aici. Foarte mulţi, dacă lucrezi bine.
Pământul e foarte solicitant.
Te consumă.
Ai să vezi.
Cât timp îi ia unei capre să facă brânză bună?
Pentru brânză bună, ai nevoie de oi.
Oile
sunt mai mari şi dau mai mult lapte.
- O să ne revenim. - Sigur c-o să ne revenim.
Dar cu ce preţ? Muncind ca nişte catâri,
risipindu-ne economiile. Până când?
Şi-apoi, ce? Ei nu se vor opri. Sunt de necontrolat.
Ne vom apăra.
Noi n-am venit aici ca să facem război.
Nu putem pleca.
Ei n-au absolut nimic. Nu mai au nimic de pierdut.
- De aceea avem nevoie de camere. - Ştii foarte bine ce cred despre asta.
Nu ştiu ce altceva să mai fac.
Ştiu că te sperie, dar e singura soluţie.
- Pentru a se face dreptate... - Nu mai spune că e singura soluţie.
Întotdeauna există o altă soluţie.
Ne culcăm?
Ştii că nu sunt nimic fără tine.
Ştii asta?
M-am gândit că am putea cumpăra nişte oi.
Antoine, eu sunt Rafael, nepotul lui Breixo.
Îmi pare foarte rău.
Mai bine să mori în munţi decât la spital.
Îi povesteam soției dvs. amintirile plăcute ale verilor mele aici.
- Vreţi o cafea? - Nu, mulţumesc.
Probabil că ştiţi deja acest lucru,
dar unchiul meu a fost văduv şi nu avea copii.
Eu i-am moştenit pământul. Pot să stau jos?
N-am mai fost aici de mult timp.
Am curăţătoria mea, viaţa mea.
Banii ăştia nu-mi vor asigura viaţa, am făcut deja asta.
- Înţelegeţi? - Nu, nu chiar.
E foarte simplu.
Am moştenit votul unchiului meu, deci am fi şase împotriva a trei.
Şase pentru eoliene, trei împotrivă.
Le-am spus avocaţilor mei să nu contacteze încă pe nimeni.
Sunt la curent
cu certurile şi necazurile dvs. cu unii oameni.
Ştiu cu cine.
Unchiul îmi vorbea de ele, era foarte îngrijorat.
Foarte bună cafeaua!
Noi, în schimb, ne putem înţelege.
Muntenii au părţi bune şi rele, după cum ştiţi.
Trebuie să acționăm rapid, sau dezvoltatorii vor merge aiurea.
Dar pentru oamenii de aici, ce şansă ratată!
Vor merge aiurea?
Asta li s-a spus avocaţilor mei.
- Unde aiurea? - Unde suflă vântul.
Putem vedea?
N-am nimic la mine, vă voi trimite actele.
- Ar fi foarte bine. - Vi le trimit, nu mă costă nimic.
Între noi fie vorba, îi ştiu pe ceilalţi doi care sunt contra.
I-aţi convins să se opună, dar ei nu locuiesc aici.
Unul vine să-şi lucreze pământul, iar celălalt vine doar vara.
Vorbim cu ei, le explicăm totul. E acum ori niciodată.
Mă pot înşela. Dar dacă nu mă înşel,
ar fi opt voturi pentru şi unul împotrivă.
Știu că nu prea vă pasă de bani,
dar oamenii de aici o duc greu cu tot cu pământul lor, înțelegeţi asta.
- Ne pasă de bani, ca tuturor. - Mă îndoiesc.
Le oferiţi casele pe care le renovaţi.
Nu sunt ale noastre, nu le putem vinde.
Cheltuiţi timp cu ele, cumpărați materiale, unelte.
- Asta costă bani. - Pentru noi nu.
Sunt şi alte lucruri, mai importante pentru dvs. Şi eu sunt la fel.
Oamenilor de aici le-a fost întotdeauna greu.
Nu tu călătorii, nu tu studii, nu tu nimic.
Noi am făcut aşa ceva.
Curăţătoria mea chimică merge bine.
Am casa mea. La fel ca dvs.
E clar.
Aveţi un proiect minunat,
dar cine ar vrea să trăiască aici?
Dac-ar fi pensiuni rurale, poate, dar case!
Unii vor să plece, alţii...
- mor. - Noi am venit.
- Ia gândiți-vă. Cu toţi banii ăia... - Nu sunt aşa mulţi.
Ei plătesc mai puţin decât valorează terenul.
Sunt tot bani.
Încasaţi banii de la turbine şi mutaţi-vă proiectul în altă parte.
Galicia e imensă. Banii ăştia îi vor aranja pentru toată viaţa.
- Pentru toată viaţa? - Gândiţi-vă la asta.
Ne vom gândi.
Aţi început cu stângul.
Muntenii sunt simpli.
Unii-s buni, alţii răi.
- Aţi spus deja acest lucru. - E o ameninţare?
Eu nu ameninţ pe nimeni,
dar cred că trebuie să fiţi atenţi.
Incredibil.
Ascultaţi-mă, eu mă gândesc la copiii mei.
Ce vreau să le las moştenire?
O viaţă mai uşoară sau mai grea?
Dvs aveţi o fiică, nu?
Toate aceste
parcele de pământ sunt probleme.
Pentru toată lumea.
- Vă veţi gândi la asta? - V-am mai spus că da.
Foarte bine. Mulţumesc pentru timpul acordat şi pentru cafea.
Mă duc înapoi la curăţătorie, oi fi având sute de apeluri pierdute.
A fost o plăcere să vă întâlnesc.
Vă veţi gândi la asta, Antoine?
Crezi că ei l-au trimis?
De unde să ştiu?
Ce-i asta?
Ce facem?
Întoarce.
Şi unde să mergem?
Blochează portiera.
Lasă-ne să trecem, te rog.
- Lasă-ne să trecem, Loren. - Coboară geamul.
- E timpul să mergem la culcare. - Coboară geamul.
Vă rog!
Coboară geamul.
Dacă n-o fac, n-o să plece.
Coboară geamul.
- Lăsaţi-ne să trecem. - Deschide mai tare.
- Lăsaţi-ne să trecem. - Deschide.
Deschide mai mult, la naiba!
Mergem la culcare!
Lăsaţi-ne, vă rog.
Sunt cu soţia mea.
Lăsaţi-ne să trecem, vă rog.
Nu eşti aşa de tare.
- Vrei nişte cafea? - Nu.
Dacă n-aş fi fost acolo, te-ar fi ucis.
Nu, nicidecum.
Ba da. Ar fi făcut-o.
Ce făceau acolo cu puşca în mână?
Ce aşteptau?
- Erau doar beţi. - Şi?
Aşa sunt ei.
Mi-e frică. Acum mi-e frică.
Şi ţie ţi-a fost aseară.
Aşa vom trăi de-acum încolo? Eu nu vreau aşa ceva.
Crezi c-au vrut să ne ucidă?
Pe mine, nu. Dar pe tine, da.
Asta cere curaj, iar ei nu au aşa ceva.
Merită efortul?
- Ce să merite? - Asta.
Sigur că merită.
Ai încredere.
Loren, lasă câinele, la naiba!
Vino, Draco. Ia!
Vino, Draco!
- Termină, Loren. - Mă preferă pe mine.
- Tu eşti prea urât. - Ce tâmpit!
În seara asta mă laşi să-ţi fac cinste.
Îţi cer să mă laşi să-ţi ofer un pahar.
Nu poţi refuza.
Eusebio, o sticlă, te rog.
Ia loc aici, Loren.
Liniştit.
Ce?
Când am venit aici, mai beam câte un pahar împreună.
Iar tu m-ai întrebat
ce dracu' făceam eu aici.
Îţi vorbeam prost limba, nu mă puteam exprima.
Aşa e, nu-nţelegeam un cuvânt.
Călătorisem în multe locuri.
Făcând pe prostul.
Într-o noapte, eram atât de beat încât a trebuit să mă opresc.
M-am întins pe jos și-am văzut cerul înstelat.
Când m-am trezit,
eram aici, în valea asta.
M-am gândit la asta toată viața.
Mi-am zis: "Când o să fiu mai bătrân, o să mă duc acolo.
"Și voi fi liber."
Numai aici puteai fi liber?
E o poveste...
o poveste foarte frumoasă.
Crezi că acest loc e un capriciu pentru mine?
Nu, Xan. Locul ăsta este totul pentru mine.
E proiectul meu de viaţă.
- Şi cel al soţiei mele. - Nu, eu nu...
Eu nu cred asta.
- Tu ce crezi? - N-o să-ţi placă.
Spune.
Nu e drept ca votul tău să conteze la fel ca al meu
pentru că nu ești de aici, tu vii din Franța.
Zău?
Nu e drept, nu pentru că...
nu pentru că eşti străin...
Să trecem peste asta.
E nedrept
pentru că de doi ani te joci pe-aici de-a fermierul.
Eu locuiesc aici de 52 de ani, el de 45.
Mama mea are 73 de ani.
Și ne-am săturat să fim nefericiți.
Dar cel mai rău...
e că n-am ştiut că eram nefericiţi
până ce tipii de la eoliene n-au venit să ne arate cifrele.
Acum, când mă scol,
la 5 dimineaţa, cu o mahmureală cumplită
şi spatele în agonie, mă gândesc la tine.
Şi atunci
o altă zi frumoasă începe.
Tu ce-ai face cu banii de la eoliene?
Te-ai gândit?
Bine-nţeles.
Tu ce-ai face?
- Chiar îţi pasă? - Mă interesează, da. Te rog.
Aş face taxiul, la Ourense.
Taxi?
O jumătate de zi eu,
o jumătate de zi fratele meu.
- Şi mama ta? - Acasă.
Fără să lucreze. A făcut destule.
- La tine acasă? - Da, la mine acasă.
Crezi că banii de la eoliene îţi ajung pentru toate astea?
Dar tu ştii?
Nu, te întreb.
Ai studiat problema?
O să mă descurc, aşa cum am făcut-o mereu.
Aşa e.
Dar ai 50 de ani.
Şi n-ai studii.
Mă faci tâmpit? - Nu.
De altfel, cred că...
Aveam dreptul la banii ăştia.
Aveam dreptul la banii ăştia, la naiba!
Iar tu te-ai pus între mine şi dreptul meu.
Ştiai ce frumos era Loren când era mic?
Rămâneai cu gura căscată în faţa frumuseţii lui.
Cu gura căscată.
Nu ştiai?
Într-o zi, l-am dus la curve
şi pe el l-au refuzat.
Ştii de ce?
Curvele ziceau că se tem de el
pentru că era o brută.
Dar nu pentru asta.
Mirosim a căcat aici.
Mirosim a căcat!
Vreau şi eu o nevastă ca a ta.
Una pentru mine, una pentru fratele meu.
Imposibil, aici nu există.
Și un copil? Pot să am unul? E imposibil aici.
Îţi aminteşti ce-ai zis acolo?
când jucam domino.
"Aici sunt acasă."
"Aici sunt acasă!"
Şi asta m-a marcat pentru că ai spus-o
ca şi cum ar fi însemnat ceva doar pentru tine, dar te înşeli!
Aici e şi la noi acasă.
Cu mult înainte ca voi doi să ajungeţi aici.
Ai grijă!
Dacă-ntr-adevăr...
Dacă-ntr-adevăr vreţi să plecăm toţi de-aici,
eu şi soţia mea,
vom pleca.
- Ar fi corect. - Cred că da.
Ar fi corect.
Dar e o problemă.
Ne-ai contaminat recolta.
Eu şi soţia mea am pierdut totul.
Munca unui an de zile.
Priveşte-mă în ochi şi spune-mi că nu tu ai fost.
Îndrăzneşte să spui.
Te răzbuni?
Asta-i răzbunarea ta?
Voiam să spun că,
chiar dac-aş fi vrut să plec, n-aş fi putut.
Pentru că banii de la eoliene nu sunt de ajuns
s-o luăm iar de la început.
Am încercat să-ţi spun, dar tu nu asculţi, Xan.
Tu asculţi doar ceea ce vrei să auzi.
Ascultă-mă.
Am crezut un moment c-o să semnezi şi-o s-o ştergi dracului de-aici!
Ce moment frumos era!
Când eu şi soţia mea vom avea o altă recoltă
şi vom recupera ceea ce am pierdut,
voi fi de acord să votez din nou.
Și dacă veţi fi opt contra unu, vom pleca.
Până atunci, dezvoltatorul va fi plecat în altă parte, francezule!
Eu n-aş avea încredere în amicul tău Rafael.
Satul vecin se va alege cu buzunarele pline
pentru că suntem prea debili ca să semnăm.
Nu-nţelegi nimic!
Mereu aceiaşi fac grămezi de bani!
Ştii cine sunt?
- Nu striga la mine. - Nu?
Norvegieni care nu vor eoliene la ei
şi ţi le-nfig aici, la tine-acasă, pentru o nimica toată!
Nu striga la mine.
- Nu striga la mine. - Te deranjează că strig?
Un pic.
Nici nu m-ai întrebat, mi-ai cerut să plec de acasă.
Ai intrat pe proprietatea mea,
mi-ai otrăvit recolta,
m-ai insultat, scuipat în faţă,
şi-ai trimis un tip să mă ameninţe la mine-acasă,
şi te deranjează că strig?
Eşti un geniu.
Eşti un geniu!
Credeam că te-ai săturat de faţa mea.
M-am săturat.
- Te-ai săturat? - Da.
Şi chiar şi aşa, sunt dispus să vorbesc cu tine.
Dar tu nu mă asculţi.
N-o să mai vorbesc niciodată cu tine.
Nu plec pentru că nu pot să plec.
Tu vrei ca eu să plec. Ce facem?
- Asta-i întrebarea. - Ce facem?
Fiecare va face ce vrea să facă.
Tu ce vei face?
Ai face mai bine să te trezeşti în altă parte.
Asta nu ţine de tine.
Ce-ai să faci?
Răspunde! Ce-ai să faci?
Loren, am terminat aici. Vino.
- Te duci acolo? - Da.
Am putea plivi.
Vin şi eu să te ajut.
Două minute.
Ce?
- Ce? - Nimic.
Iată.
Sunt chifteluţe?
E un hot-dog?
E un chorizo?
La mulţi ani, dragă!
Cadouri!
- Nu te aşteptai? - La mulţi ani, Pepiño!
- Ce e? - Habar n-am.
Poate nu-ţi va plăcea.
- O vestă! - Îţi place?
- Nu-i ca a ta? - Sigur că nu.
Ce e? Ce se petrece?
Ce e?
Nu-ţi place culoarea?
Ba da, îmi place culoarea.
- Care-i necazul? - Două luni de lucru.
- Mulţumesc! - Două luni de lucru?
Hai să vedem...
E o glumă? Tu l-ai tricotat?
Nu-i o glumă, îţi jur!
E ridicol, îmi pare rău.
Al tău de unde e?
De la piaţă, dragul meu.
Îmi pare rău, e oribil.
Mai bine două decât unul.
O să aranjez eu.
Tu l-ai făcut?
Ştiu eu cum să-l repar.
Ce faci, Pepiño?
Ăsta-i pentru mine, celălalt e pentru prietenul meu Antoine.
Nu e cadoul soţiei tale!
Olga, mi-ar face plăcere să fie al lui.
- Adevărat? - Sigur că da.
Minunat!
- Ca o trupă de băieţi! - Minunat!
- Pepiño, un discurs! - Da, un discurs!
Ca să sărbătorim vesta.
Da, trebuie s-o sărbătorim.
Acum s-a rezolvat.
Şi... mulţumesc. Mulţumesc Aurorei mele
că m-a mai suportat un an.
Şi vă mulţumesc c-aţi venit la noi
şi că sunteţi nişte vecini atât de buni.
Sper că vom rămâne vecini pentru foarte mult timp.
- Asta-i sigur. Sănătate! - Sănătate!
Acelaşi model!
Ce amuzant!
- Mulțumesc, Pepiño, pentru vorbele tale. - Eu îţi mulțumesc.
Mulţumesc, Aurora, din toată inima.
Pentru că ştiam, când am venit aici,
că ne va fi dor de prietenii noștri.
Şi ne e dor de ei, bine-nţeles.
- Mai ales ţie. - Zău?
Poate, nu sunt sigură.
- Dar ne place că vă avem pe voi. - Mulţumesc, draga mea.
Şi eşti fericită aici? Nu ţi-e dor de viaţa dinainte?
Da, sunt foarte fericită aici.
- Bem pentru asta. - Sigur că da.
- Pentru asta! - Pentru asta!
Titan!
Vrei să ţi-l dau înapoi?
Titan!
Vino!
Du-te.
Titan!
Unde-i câinele meu?
- Unde-i câinele meu? - Nu-ți face griji pentru asta.
Unde-i câinele meu?
Ăsta-i curajul tău, Loren?
Aşa de curajos eşti?
Haide.
Titan!
De-aci pân'aci şi de-aci pân'aci.
Săptămâna viitoare voi face partea asta.
Ai notat?
Aș vrea să fac versantul ăsta.
Dar nu acum, e prea frig.
Aveţi grijă, e periculos pe-acolo.
Da, ştiu.
Xosé, vino o clipă.
Scuzaţi-mă.
Aveţi totul?
Totul e notat aici.
Bun.
Mă duc.
- Pe lângă asta, totul e în regulă? - Da.
- Afacerea merge bine? - Da, da.
Veți fi la târgul Barbeira săptămâna viitoare?
Da.
E un târg deosebit.
- Mulţumesc. Noapte bună. - Noapte bună.
Dnă Denis,
puteţi veni când doriţi să ne anunţaţi dacă aţi văzut
- sau găsit ceva util pentru noi. - Dar?
Ştiţi bine că tot sectorul a fost inspectat acum un an.
- Aşa mi s-a spus. - Şi e adevărat.
Bine.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Foarte bun.
Mulţumesc.
Cât costă legătura de praz?
1,60.
În total 2,70.
Mulţumesc.
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
- Vă deranjăm dacă trecem pe aici? - Nu, deloc.
- Şi ca s-ajungem la râu? - Chiar pe-acolo.
Mulţumim.
Cu plăcere.
Asta-i tot. Nu mă-ncântă.
Nouă?
Nu poţi face nimic?
Ce pot să fac? Uitaţi-vă în jur. Nu e nimic aici.
Era vorba de 15, nu de 9.
Asta-i tot ce am acum. Dacă le vreţi, sunt ale dvs. Dacă nu...
Şi celelalte şase, pe când?
Două sau trei săptămâni. Daţi-mi un telefon.
- Două sau trei săptămâni. - Da, am înţeles.
Le luaţi sau nu?
Nu ştiu.
Ar trebui să le iei.
Trebuie să le plătiți pe toate. Pentru contabilitate.
La naiba! Ce escroc!
- Ce-a zis prietena ta? - Nu ştiu, bătrâne.
O-nţeleg doar pe jumătate.
Număraţi.
- Eşti bine? - Da.
- Şi tu? - Da.
Cum ai călătorit?
Bine, dar sunt frântă.
De ce nu l-ai adus?
E prea mic ca să chiulească de la şcoală.
Mamă...
Trebuie să pleci de-aici.
Şi o ştii.
Stau cu tine oricât e nevoie
ca să te ajut să vinzi tot.
Eva va avea grijă de Pierrot, şi vom pleca împreună,
şi vei veni să stai cu noi
- până vei găsi ceva. - Nu vreau să plec.
Poţi locui cu noi, ne va face plăcere.
Nu vreau să plec, Marie.
- De ce? - Ştii foarte bine.
Îmi mai spui o dată, te rog?
Aşadar?
Îmi place aici.
Cu ucigaşii tatei?
Ce vrei să faci?
Vrei să rămâi aici, singură, toată viaţa?
- Nu sunt singură. - Nu, sigur că nu.
Ai un câine bătrân şi zece oi.
- Nouă. - Mamă...
Nu sunt singură, Marie. Cunosc oameni.
Sunt fericită aici, îmi merge bine.
Bine.
Bine, eşti fericită şi nu te simţi singură.
Dar nu crezi că e nedrept ceea ce s-a întâmplat?
- Tu ce crezi? - Şi atunci?
Am încercat să înțeleg, dar nu pot.
Şi de fiecare dată ce vin, e tot mai puţin clar.
Şi degeaba vorbesc în jurul meu, nimeni nu mă înţelege.
Asta-nseamnă ceva, nu?
Poate că trebuie să fii aici ca să-i poţi înțelege.
Ei l-au ucis pe tati, pot să am şi eu o părere, nu?
Da. Dar trebuie să accepţi alegerea mea.
Bine, şi ce vrei să faci?
Să fii cioban dimineaţa şi să-l cauţi pe tata după-amiaza?
- Da, asta vreau să fac. - Ba nu, la naiba, nu!
Altceva nu fac.
Mi-e frică, mamă!
Mă gândesc la tine tot timpul, mi-e frică să nu se-ntâmple ceva,
înţelegi?
Şi toţi ăştia ce locuiesc alături!
Îi întâlneşti în fiecare zi, cum îi poţi privi în ochi?
- Încerc să nu mă gândesc la asta. - Ba gândeşte-te!
L-au ucis pe tata, da?
Şi sunt tot aici, trăindu-şi viaţa lor măruntă!
Şi tu vrei să rămâi în acest iad unde totul e permis!
Pentru mine, nu asta-i cel mai important.
Nu, nu te pot lăsa să faci asta.
Vei veni, de vrei, de nu vrei.
Asta e.
Ai nevoie de ajutor.
Ţi-am zis de prima dată când am venit,
ţi-am repetat-o a doua oară, dar nu mă asculţi.
La un moment dat va trebui să cedezi. Vei veni cu mine.
Nu.
Ar putea veni după tine.
Cred că lor le e mult mai frică decât mie.
De ce să le fie frică? De tine?
Că te vei lua de ei?
Nu, de adevărul care va ieşi la lumină.
Dar tu nu cunoşti adevărul, aşa e?
Nimănui nu-i pasă de adevăr!
Şi chiar de le-ar fi frică de el, ar veni după tine!
- Înţelegi asta? - Nu. Nu se vor atinge de mine.
Aşa zicea şi tata, şi uite.
Ascultă,
am vorbit cu un psiholog.
Zice că, dacă rămâi,
e pentru că nu vrei să accepţi adevărul.
Ai trăit o tragedie şi continui să trăieşti în ea.
Refuzi să mergi înainte. Dar trebuie să te mişti.
Ce aştepţi?
- Vrei să putrezeşti aici? - Poftim?
- Ai auzit bine. - Ai mare grijă ce spui, Marie.
Dar asta se va întâmpla. Vei sfârşi singură.
Deja eşti singură, la naiba!
Şi oamenii ăştia nu te iubesc! Ei nu iubesc oameni ca noi, aşa e.
Şi-au bătut joc de voi încă de la început.
- De ce spui asta? - Ştii foarte bine!
Poliţia ne-a ignorat, au râs de tine şi de tata,
cu grădina voastră de legume şi cu aroganţa voastră.
Voi eraţi mârlanii.
Eu nu ţi-am spus niciodată cum să-ţi trăieşti viaţa.
Noi nu v-am crescut aşa.
Nu.
Vreau doar ca fiul meu să-şi cunoască bunica.
Pentru că pe bunicu'-său nu-l va cunoaşte.
Nu mi se va întâmpla nimic, îţi jur.
Nu vrei să stai la noi? În niciun caz?
E aşa de proastă viaţa noastră în comparaţie cu paradisul ăsta?
Mi-ar plăcea să vă văd mai des,
dar când am venit să ne instalăm aici,
ştiam că ne vom vedea mai rar.
Hai să nu ne mai certăm, şi să trăim împreună.
Am nevoie de tine.
Şi tu ai nevoie de mine.
Marie...
Avem fiecare viaţa lui.
Când ne-ai părăsit ca să locuieşti la oraş,
mi-a fost greu să accept că aşa trebuie să fie.
La început, mi-a fost foarte greu să fiu departe de tine,
de Pierrot şi prietenii noştri,
dar acum nu, nu vreau să-mi schimb viaţa. Aici suntem la noi acasă.
Dar nu mai e "la noi"! Nu poţi înţelege?
Înţelegi? L-au ucis pe soţul tău şi l-au lăsat într-o groapă.
Nu pricepi asta?
Ascultă, dacă nu vii cu mine, în veci nu voi mai veni aici.
Nu ne vei ma vedea niciodată.
- Asta vrei? - Vorbeşti serios?
Nu vreau ca fiul meu să fie în preajma unei nebune.
Ieşi din casa mea! Nu mai avem ce vorbi!
Ba da! Vom vorbi până ce vei înţelege!
Te voi lua cu forţa!
Dar... Cum îndrăzneşti să-mi vorbeşti mie sau oricui altcuiva aşa?
Cum îndrăzneşti să-mi spui ce să fac cu viaţa mea? Nu înţelegi?
Mai mult decât crezi.
Tu ce-ai făcut cu viaţa ta?
Ai sărit din floare în floare,
de la o aventură inutilă la alta,
de la un idiot la altul, o slujbă mai proastă decât alta, o lipsă de ambiţii,
mereu cu scuze, că voiai cine ştie ce "experienţe"...
Şi ce-au făcut părinţii tăi?
Te-au sprijinit întotdeauna, ţi-au dat tot ce voiai.
- Nu v-am cerut niciodată. - Ce? Noi nu te-am crescut aşa!
Nu aşa te-am crescut. Nu uita.
Nu cred că mă aflu aici degeaba.
- Zău? - Da.
Bine. Atunci gândeşte-te.
- Gândeşte-te la deciziile tale. - N-am niciun regret.
De pildă să ai un copil cu tipul ăla. Gândeşte-te.
- Nebuna ta mamă te-a sprijinit. - Lasă-l pe fiul meu în pace.
Ţi-am spus eu ce să faci?
Am venit vreodată în bucătăria ta ca să te insult?
- Opreşte-te. - Ba să m-asculţi!
Am venit vreodată în bucătăria ta să te insult
şi să-ţi spun cum să trăieşti? Am făcut aşa ceva?
Habar n-ai despre bărbaţi, nu l-ai cunoscut decât pe tata.
Habar n-ai ce înseamnă viaţa sau să fii o mamă singură.
N-am cunoscut pe altcineva
pentru că am hotărât să-mi cresc fata
- cu partenerul meu. - Şi nu tu
ai hotărât să ieşi din viaţa mea, ci tata.
Pentru că el hotăra totul, el îţi dirija viaţa.
Tatăl tău a vrut să-i stâlcească faţa fiului tău,
- şi eu am fost cea care l-a oprit. - Sigur, asta a fost!
Opreşte-te! Tata hotăra totul:
unde veţi locui, cum veţi trăi, când să faceţi orice.
- Nu ştii nimic. - Întotdeauna îi erai supusă.
- O femeie mică şi jalnică. - Opreşte-te.
- Opreşte-te, Marie. - Mereu ţi-a condus viaţa.
Şi ştii ce? A făcut-o în viaţă, şi-o face şi acum, când e mort.
Nu-nţelegi.
Nu-nţeleg?
Ştii ce spune lumea?
Ce spun prietenii tăi?
Că poate te-a părăsit.
Cum poţi spune aşa ceva?
Nu eu zic asta, ci prietenii tăi.
Sper
ca-ntr-o zi să-ţi găseşti iubirea
şi să nu mai fii aşa amară.
Du-te la naiba!
- Bună dimineaţa, adormito. - Bună dimineaţa, Pepiño.
- Ce mai faci, somnoroaso? - Bine. Dar tu?
Bine, bine. Vii să ne ajuţi un pic?
Da.
Ce să fac?
Bună dimineaţa.
Te duci la ţarcul oilor,
îndepărtezi zăpada şi schimbi paiele. Bine?
- Bine. - Stai mai mult?
Nu ştiu.
La naiba!
Ţine-l jos cinci secunde.
- Vino, Titán! - Titán!
Titán, vino încoace!
Titán, la picior! Titán!
Vino aici, Titán. Titán!
Haide, haide. Nu te mai prosti.
Vino-ncoace, Titán!
Nu te mai prosti, vino aici.
Hai, vino!
Vino!
Vino.
Înainte! Înainte!
Înainte!
Haide, Titán!
- Te duci acolo? - Da.
O să plouă.
Vom vedea.
Vin cu tine.
Vii?
Pe acolo sunt mulţi vânători.
Da, i-am auzit.
Mulţumesc.
Peste două săptămâni va trebui să vă opriţi. Vor fi furtuni mari.
Ei de ce nu merg să caute? Ar merge mai repede, nu?
- Nu eşti obligată să rămâi, ştii. - Dar rămân.
- E totul în regulă? - Nu, deloc.
- De ce nu căutaţi cu ea? - Marie!
Vă e frică să nu găsiţi ceva ciudat, da?
- Nu-nţeleg. - Îmi cer scuze, e supărată.
Îţi ceri scuze?
Tu eşti de vină, ca şi ceilalţi doi.
Voi responsabili! Înţelegeţi?
Calmaţi-vă, nu vă permit.
Încetează, îi vreau de partea mea!
- Bine, atunci tradu-le ce zic. - Nu.
- Tradu-le! - Opreşte-te!
Tradu-le, la naiba!
Calmaţi-vă, vă rog. Să nu ne panicăm.
Staţi jos şi traduceţi.
Întreabă-i cum pot sta cu brațele încrucişate
când un cetățean a primit amenințări cu moartea
care au fost şi filmate. Întreabă-i asta.
Te înşeli.
Nicio ameninţare n-a fost filmată.
Am văzut video-urile, bine?
Nu există nicio ameninţare cu moartea pe video.
Atunci inventez eu totul? Da?
Nu, dar greşeşti.
Ameninţările n-au fost filmate.
Materialul înregistrat nu conţine nimic
care să poată fi folosit, ţi-am mai spus.
N-are nicio importanţă.
Ar trebui să vă fie ruşine.
Nu, nu ca de obicei, o să adoarmă!
Îţi place să dormi bine, să mănânci bine şi să dormi bine!
- Vă rog, nu-ncepeţi iar! - Eusebio,
noi glumim cu francezul.
N-o să-ţi distrugem barul, la naiba!
Haideţi, vă plătesc un rând.
Nu, e bine-aşa, mulţumesc.
Doar noi facem cinste.
... facem mici atenţii.
Tu trebuie să fii atent...
25 octombrie, ora 6 dimineaţa.
Iată-l pe vecinul meu, încă beat criţă, aşteptându-mă.
Nu pot ieşi din casă şi trebuie să merg în sat.
Să vedem ce se întâmplă.
Salut, vecine. Ţi-a fost dor de mine?
Soţia mea lucrează pământul cu o eleganţă naturală,
cuceritoare, tenace,
curajoasă.
Ea observă
în jurul ei, teritoriul ei,
ca o regină.
Haide, Marie, trezeşte-te, altfel vom întârzia.
Acum trebuie să-l găsim.
Acolo e.
Hello.
Ce faceţi aici? Nu aşa ne-am înţeles.
- Ba da. - Nu, nu...
- Ba da, pe 20! - Nu, nu. Astăzi?
- Astea-s ale mele? - Nu. Nu le am pe ale dvs.
- De ce? - Pentru că nu vă aşteptam azi.
Cred că v-aţi înşelat.
Oile ce le primesc săptămâna viitoare vor fi mai bune pentru dvs.
Cum aşa?
- Sunt pentru brânză? - Da.
Cele de săptămâna viitoare sunt mai bune pentru brânză.
Deci astea pe care le vindeţi nu sunt bune?
Cum să nu, dar alea sunt o afacere mai bună.
- Nu mă interesează. - Ce se-ntâmplă?
Încearcă să mă-nşele, ca de obicei.
Astea sunt oile mele.
Sunt deja plătite, aşa că le iau!
Ați ajuns prea târziu, tocmai le-am vândut.
Trebuia să veniţi mai devreme. E o pacoste să anulezi o factură.
- Asta-i problema dvs. - Mai bine veniţi într-o altă zi.
- Nu. - Nu?
Săptămâna viitoare!
Nu plec de-aici fără animalele mele, clar?
Şi nu mă mai lua drept proastă!
Bine, am înţeles.
Bine.
Hei! Anulează factura aia și fă alta!
Astea-s?
Exact.
Nu, astea eu le-am cumpărat.
Poate ea a cumpărat altele.
Pot să-mi iau animalele, te rog?
- Nu. - Ba sigur că port.
Îmi daţi voie?
Marie, mă ajuţi?
Micuţule, vino să le-ajuţi!
Cu picioarele spre exterior, ca să nu te poată lovi.
Vino-ncoace.
- Unde le duc? - Afară.
- Ia zi, e greu animalul? - Hei!
- Ţine-l bine. - Hei, tu!
- Dar fără să-l înăbuşi. - Hei!
- Ce? - Nu vorbi cu ea.
- Nici să nu te uiţi la ea! - O ajutam doar.
Am zis să încetezi!
E în regulă, Marie! Gata.
A trecut. Ai încredere în mine?
Aşteaptă-mă în maşină.
- Salut. - Salut.
Mamă...
Da?
M-am tot gândit la tine şi la tata.
Şi...
invidiez dragostea dintre voi.
Mulţumesc.
Poftim.
Crede-mă, o să-i placă.
- Da. - Am să-ţi spun.
Ţinem legătura.
Da.
Ai grijă de tine.
ACCES REFUZAT
ACCES REFUZAT - Volumul nu conţine sisteme de fişiere recunoscute
N-a funcţionat?
Nu. E complet inutilizabil.
Datele sunt irecuperabile.
Reluaţi cercetările?
Echipa instalează dispozitivul.
Mâine dimineaţă vom relua cercetările.
Nu vă faceţi griji pentru asta.
Dacă camera era acolo,
asta dovedeşte că şi Antoine tot acolo era.
E foarte posibil.
Olga,
e o descoperire preţioasă.
Cu adevărat.
Ce cauţi aici?
Cu ea vreau să vorbesc.
Despre ce?
Nu cu tine, cu ea vreau să vorbesc.
Ghinion, cu mine vorbeşti mai întâi. Despre ce?
Veţi merge la închisoare.
Ah, da?
Ce spune?
Întocmai,
veţi merge la închisoare.
Şi de ce?
- Ai făcut tu ceva? - Tu ce crezi?
Îmi dai voie?
Nu. Lasă-mă.
Vreau doar să vorbesc.
Fiii dvs vor merge la închisoare.
Iar dvs...
vă veţi trezi singură, ca mine.
Fiii mei n-au făcut nimic rău.
Fiii dvs...
mi-au ucis soţul.
Nu-i adevărat.
L-au ucis pe Antoine.
Rămânem numai noi două.
Ce facem?
Eu sunt aici,
dacă aveţi nevoie de ceva.
Tocmai i s-a găsit cadavrul.
- Mergem acum? - Da, bine-nţeles.
Traducerea şi adaptarea: selaflaure
lui Margo
Resincronizare: Darkness701 @ subs.ro Team