Un aspect important și bine știut îl reprezintă faptul că
lucrurile nu sunt întotdeauna ceea ce par.
De exemplu pe planeta Pământ omul întotdeauna a considerat că
el este cea mai inteligentă specie de pe planetă.
Și nu cea de a treia în ordinea inteligenței.
Cele mai inteligente specii după oameni au fost bineînțeles delfinii
...care în mod curios știau despre iminenta distrugere a planetei Pământ.
Au încercat de multe ori să alerteze omenirea despre pericol,
dar multe din comunicările lor au fost greșit înțelese
drept încercări amuzante de a lovi mingea.
Așa că ei au decis să părăsească planeta Pământ prin mijloace proprii.
Ultimul mesaj al unui delfin a fost interpretat
ca o încercare spectaculoasă de a face o dublă întoarcere
cu o săritură printr-un cerc.
Dar de fapt mesajul era acesta:
La revedere și mulțumim pentru pește!
Traducerea și adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com
GHIDUL AUTOSTOPISTULUI GALACTIC.
La revedere și mulțumim pentru pește,
Ce păcat că s-a ajuns la asta,
Am încercat să vă atragem atenția la toți și am făcut-o.
N-ați avut destulă minte,
pentru a interpreta cu atenție
toată natura din jurul vostru.
La revedere, la revedere și mulțumim pentru pește.
Lumea e pe punctul de a fi distrusă,
Nu are rost de a fi mereu pe drumuri.
Când planeta e tot ceea ce vă înconjoară.
Chiar dacă ați folosit plase și ace,
Noi credem că mulți dintre voi sunteți de treabă,
În special femeile și bărbații îmbrăcați în bluze.
La revedere, la revedere, la revedere, la revedere, la revedere!
La revedere, la revedere și mulțumim pentru pește.
Dacă aș avea o ultimă dorință,
Aș dori un pește delicios.
Dacă am putea schimba un singur lucru,
Am dori ca toți să cântăm
și să spunem tuturor
Să facem împreună promisiuni pentru toți.
La revedere, la revedere, la revedere, la revedere, la revedere!
La revedere, la revedere și mulțumim pentru pește!
Extraordinara poveste a ghidului autostopistului galactic
începe foarte simplu.
Cu un om.
Mai precis cu un pământean care nu-și cunoaște destinul mai mult decât
și-l cunoaște o frunză de ceai în istoria Companiei "Indiile Orientale".
Numele său e Arthur Dent.
Descendent din maimuță, el măsoară 1,75 m înălțime
și acum cineva încearcă să-și facă loc prin casa sa.
Ce vreau să faceți... Vreau să-l găsiți
și să-i spuneți că acum stau jos culcat.
Ridicați-vă dle Dent. Nu puteți sta în fața buldozerelor pentru o veșnicie.
- Vom vedea cine va rugini primul. - Această șosea ocolitoare trebuie și va fi construită!
- De ce trebuie să fie construită? - Pentru că e o șosea ocolitoare!
Trebuie să construim șosele ocolitoare. Și în plus trebuia să protestezi acum câteva luni!
Aceste planuri au fost afișate încă de acum 1 an.
- Afișate? Trebuie să cobor în pivniță. - Dle Dent, aveți vreo idee
câtă stricăciune ar suferi acest buldozer dacă l-aș lăsa să treacă peste dvs?
- Câtă stricăciune? - Nici una.
Printr-o coincidență ciudată, nimeni
nu știe precis câtă bănuială avea descendentul din maimuță Arthur Dent
că unul dintre cei mai apropiați prieteni ai săi nu provenea din maimuță.
El era de fapt dintr-o mică planetă
de undeva din apropierea stelei Betelgeuse.
Arthur!
- Arthur! - Ford!
- Da? - Aici.
A, aici erai.
- Vino să mănânci, să bei, trebuie să vorbim. - Nu-i cel mai bun moment acum,
pentru că ei vor să-mi demoleze casa.
Deja știi? Cum?
A, ei, ei. Când ai spus "ei" ai vrut să spui "ei"
Bine. Ascultă, am ceva important.
- Trebuie să-ți spun chiar acum. - Și cum rămâne cu casa mea?
Muncitori ai Pământului. Vă aduc vești bune sub formă de arahide.
Și bere!
Haide, să mergem la bar.
Au spus că nu-ți vor demola casa până când nu-și vor termina berile.
- Dar ai încredere în ei? - Am încredere până în pânzele albe.
- Cât de departe e? - La 12 minute.
Barman, 6 halbe de bere și asta repede căci lumea e pe cale să dispară!
- Imediat 6 halbe. - Păstrează restul,
mai ai circa 10 minute timp să-i cheltui.
Trei halbe pentru fiecare? În timpul mesei de prânz.
Îmi pare rău.
Timpul este o iluzie. Ca să nu mai spun de timpul mesei de prânz.
Merg și niște arahide. Și niște sare.
- Ce se întâmplă, Ford? - Arthur,
dacă ți-aș spune că nu sunt din Guildford?
Sunt dintr-o mică planetă, de undeva din vecinătatea stelei Betelgeuse.
- Vreai să-mi spui ceva? - Îți amintești când ne-am intâlnit?
Bună.
Nu ți-a părut puțin straniu că încercam să dau mâna cu o mașină?
- Am presupus că erai beat. - Credeam că mașinile sunt forma principală de viață
cu care încercam să fac cunoștință.
Tu mi-ai salvat viața atunci, și acum eu o salvez pe a ta. Bea.
Cred că e joi. Niciodată joia nu prea pricep.
- Arthur, e vorba de casa ta. - Nu e vorba de casa mea.
- Cine e el? - Ea.
- Tricia McMillian.
Ne-am întâlnit la o petrecere de costume.
Știi, nu-mi plac acest gen de petreceri. Aș prefera mai degrabă să stau deoparte,
dar așa a fost să fiu acolo.
Tu cine ești?
Ea era.
- Dent. Arthur Dent. - Am vrut să spun pe cine întruchipezi?
Costumul, pe Livingston, presupun.
Nu a fost așa de deștept ca Wayne, dar asta
e tot ce-am putut să fac într-un timp scurt. - Ești primul vizitator care are dreptate.
- Chiar așa? - Da, toți îmi spun Moș Crăciun.
- Și am crezut că Beegle a făcut-o într-o manieră super. - Da, desigur.
Cred că mulți dintre cei care vin la asemenea petreceri sunt idioți bețivani.
Ce?
Toți acești oameni sunt idioți. Doamne!
- Cât de jenant. - Mie să-mi spui...
Totuși era minunată, Ford. Frumoasă, spirituală.
Trebuie să-ți spun fără exagerare că arăți mai tânără cu cel puțin 8 de ani.
Poate că "dezevoluez".
Ei bine, trebuie să-ți spun că nu mă întâlnesc cu organisme unicelulare.
- Să mergem în altă parte. - Da, desigur.
- Unde te-ai gândit? - Madagascar.
- Noul club de pe strada Tin? - Nu, la țara de pe coasta Africii.
Acel Madagascar? Atunci ce mai așteptăm?
Stai puțin.
Să mergem.
Dumnezeu, tu chiar vorbești serios.
- Nu pot merge în Madagascar. - De ce nu?
Pentru că... tu chiar vorbești serios?
Da, aș vrea să merg undeva unde nu am mai fost și aș vrea să merg cu tine,
așa că ce zici doctore Livingston?
Spun că este o propunere extraordinară.
- Nu pot merge, adică am o slujbă. - Demisionează. Îți ei alta când te întorci.
- Nici nu-ți cunosc adevăratul nume. - Tricia McMillian.
Ei bine, Tricia McMillian...
am o propunere pentru tine, de ce nu am merge
undeva mai aproape pentru început, să spunem la Cornwall.
- Și vom vedea cum merge. - Bine. Desigur. Cornwall.
Hei, scuzați-mă.
Acest tip te plictisește? De ce nu vorbești mai bine cu mine?
Sunt dintr-o planetă diferită.
E adevărat. Vrei să-mi vezi nava?
"Vrei să-mi vezi nava", ce fel de vorbă e mai și asta?
Se mai întâmplă. Vorbind de...
Mai avem încă 2 minute. Bea, bea.
E cineva la casă.
Pâmânteni, ia și beți.
- Pentru fiecare din partea mea. - Cine-i tipul ăla?
Chiar crezi că lumea se va sfârși?
Da.
Să ne culcăm jos sau să ne punem ceva deasupra capurilor?
- Dacă dorești. - Ar ajuta?
Deloc.
- Ce naiba... - Fugiți!
- Priviți! - Plecați!
Ce-i asta!
- Arthur! - Ce naiba sunt acele lucruri?
Sunt nave din flota Vogon Constructor.
Le-am interceptat semnalul în această dimineață. Ține, ai nevoie de asta!
- Ce faci? - Ține-te bine, vom face o călătorie.
Pământeni, aici este Prostetnic Vogon Jeltz
de la Consiliul de planificare hiperpațială galatică.
Precum știți probabil, planurile pentru dezvoltarea
regiunilor periferice ale galaxiei implică construirea
unei rute hiperspațiale exprese prin sistemul vostru solar.
Și planeta voastră e una din acelea propuse pentru demolare.
Nu are rost să fiți surprinși de asta,
pentru că planurile și ordinile de demolare au fost afișate
în biroul local al vostru din steaua Alpha Centauri timp de 50 de ani de-ai voștri.
Dacă nu vă interesează afacerile locale, asta-i treaba voastră.
Planetă sângeroasă apatică, nu am nici o simpatie pentru voi.
SĂ ÎNCEAPĂ DEMOLAREA.
Nu intrați în panică!
GHIDUL AUTOSTOPISTULUI GALACTIC
"Ghidul autostopistului galactic" este o carte remarcabilă.
Poate că cea mai remarcabilă, Și în mod sigur cartea cea mai de succes
care a fost publicată vreodată de marile case editoriale din Ursa Minor.
Mai populară decât "Autobuzul celestial către casă",
mai vândută decât "53 de lucruri de făcut în gravitatea zero"
și mai controversată decât trilogia filosofică a lui Oolon Colluphid
formată din cărțile: "Când Dumnezeu greșește",
"Câteva dintre cele mai mari greșeli ale lui Dumnezeu"
și "Cine este totuși acest Dumnezeu?"
A depășit deja Enciclopedia Galactică
cunoscută drept depozitarul clasic al tuturor cunoștințelor și a înțelepciunii, și asta din 2 motive:
În primul rând, e puțin mai ieftină. Și în al doilea rând,
are cuvintele "Nu intrați în panică" imprimate cu litere mari pe coperțile sale.
Deci nu ești din Guilford.
Ceea ce ar explica accidentul de care întotdeauna m-am mirat.
E un nume de scriitor... acest lucru ce pare a fi o carte.
E bine.
Nu mă simt bine, am nevoie de un echilibru.
- Dacă știam unde ne aflăm, aș fi regretat? - Acum siguranța e importantă.
Bine. Ne aflăm într-o spălătorie.
- Ne aflăm pe nava flotei Vogon Constructor. - Du-mă acasă, Ford.
- Arthur, casa ta este... - O Doamne, casa mea.
Casa mea e demolată!
Nu-ți amintești.
OK, Arthur am ceva să-ți spun.
E ceva rău, dar adevărat.
Planeta ta a fost distrusă.
Distrusă.
- Nu ai putut să faci nimic? - Ți-am salvat viața. Suntem chit.
E o galaxia grea. Dacă vrei să supraviețuiești trebuie să știi
...unde îți este prosopul. OK, dă-mi mâna.
Ai grijă, e fierbinte. Trebuie să ieșim din această navă.
Înainte ca vogonii să ne găsească.
Vogonii urăsc autostopiștii. Trage.
- Acum avem un semnal. - Ce este un vogon?
Întreabă "Ghidul", spune cuvântul "vogoni"
"Vogoni".
Vogonii sunt unii dintre cele mai antipatice rase din galaxie.
Nu sunt răi, dar își pierd repede cumpătul, sunt birocratici, pregătiți să dea ordine.
Nu ar mișca nici un deget pentru a-și salva propriile bunici
din mâinile Bestiei lacome din Traal
fără a da ordine multiplicate de 3 ori, expediate, reprimite,
puse la îndoială, pierdute, găsite, dezbătute în public, pierdute încă o dată
și în final arse pentru 3 luni la cărbuni și reciclate drept combustibil.
În nici într-un caz să nu-i permiteți unui vogon să vă citească o poezie.
Ei nu pot gândi, nu-și pot imagina, mulți dintre ei nici nu pot scrie.
Ei doar acționează.
Dacă nu plecăm cât de curând, nu mai ai nevoie de ghid
pentru a afla cât de neplăcuți pot fi vogonii.
Ei au distrus deja planeta, întotdeauna le face o mică...
- Ce-i asta? - Pune-ți asta în ureche.
Ford!
- Tocmai am capturat niște autostopiști. - Peștele îți traduce.
Peștele Babel este un lucru mic, galben, ca o lipitoare și probabil cel mai rar din întreg universul.
Se hrănește cu energiile creierului absorbind frecvențele inconștiente
și produce o matrice de frecvențe conștiente către centrii vorbirii din creier.
Drept urmare, dacă-ți pui unul din acesta în ureche,
înțelegi orice îți este trimis în orice limbă.
Nu are rost să vă împotriviți.
Să mergem. Nici o problemă.
- Jeltz! - Ce?
Autostopiști.
Nu, nu, sincer, nu e nevoie să citești.
V-am făcut deja destule probleme.
Poezia vogonă este acceptată ca fiind cel de-al 3-lea lucru rău din univers.
Cel de-al doilea lucru rău îl reprezintă Azagoții din Kria.
În timpul recitării din marele lor poet Grunthos Prețiosul,
cu al său poem "Odă verde a unui bulgăre de pământ pe care l-am găsit subsoară într-o dimineață de vară"
patru din cei care îl ascultau au murit de hemoragie internă,
iar președintele Consiliului galactic de arte nobile
a supraviețuit mâncându-și un picior.
Poezia absolut cea mai rea a fost scrisă de Paula Nancy Millstone Jennings din Sussex.
Din fericire această poezie a fost distrusă o dată cu Pământul.
...vezi dacă nu.
Deci pământeni, vă invit să alegeți:
ori muriți în vidul spațiului
ori îmi spuneți ce credeți despre poezie.
De fapt mie mi-a plăcut.
Câteva cuvinte nu le-am înțeles, dar cred că reprezentările sunt chiar utile.
- Continuă. - Da, procedee stilistice de ritm interesante
care par a contrasta cu metafora reliefată privind umanitatea...
- Vogonitatea! - Vogonitatea, scuze!
- Vogonitatea este sufletul poeților. - Are dreptate.
Deci ce vrei să spui îl reprezintă faptul că am scris această poezie întrucât
sub acest exterior aparent aparent dur, fără inimă
eu doresc doar să fiu iubit?
- Da, da, da. - Da, da, da. Te rog.
Aruncați-i afară din navă!
Nu are rost să vă opuneți.
La naiba cu mâinile voastre zăbăloase!
- Nu intra în panică. Nu intra în panică. - Deci, asta e.
Vom muri.
Da, vom muri.
Nu, nu, ce-i aia?
- Ce-i aia? - Ce-i asta? Ce-i asta?
Nu-i nimic aici, vom muri.
Transpiri.
- Vrei o îmbrățișare? - Nu.
Spațiul, spune introducerea din "Ghidul autostopistului", este mare.
Foarte mare. Nu poți crede cât de mare este,
cât de uriaș, mintea scufundându-se adânc în el. Și așa mai departe.
De asemenea tot aici se spune că dacă îți iei o gură de respirație mai mare
poți supraviețui în vidul spațiului circa 30 de secunde.
Dar întrucât spațiul este chiar imens,
șansele de a fi recuperat în acest timp sunt
de 1 la 2 la puterea 2079460347.
Care printr-o coincidență șovăielnică reprezintă de asemenea și numărul de telefon
al reședinței din Islingtone unde Arthur a venit la o petrecere de costume
și a întâlnit acea frumoasă femeie.
Deși planeta Pământ, reședința Islington și telefonul
au fost deja demolate, Ford și Arthur
sunt de fapt salvați.
- Ford? - Da.
- Cred că sunt o canapea. - Știu cum te simți.
NORMALITATEA RESTABILITĂ.
Atât de mult pentru legile fizicii.
Și acum să revenim la știrea zilei.
Furtul senzațional al celei mai rapide nave din univers
"Inima din aur". A fost furată la ceremonia de lansare
de nimeni altul decât de președintele galactic Zaphod Beeblebrox.
În numele populației și al libertății...
democrației, și al altor lucruri asemănătoare.
Sunt aici pentru a mă răpi. Și iau și nava cu mine!
Să mergem!
Beeblebrox considerat a fi lider în câteva sisteme solare
este recunoscut a fi celebru prin controversata victorie împotriva lui Humma Kavula,
pe mulți făcându-i să creadă că au votat cu
cea mai prost îmbrăcată ființă în cadrul alegerilor din Univers.
Minunat.
Humma Kavula este cel mai bine cunoscut prin campania sa calomniatoare
"Nu votați pentru prostie".
Poți să-ți pui egoul deoparte pentru 1 minut? Ceva mai important s-a întâmplat.
Dacă pe această navă există ceva mai important decât egoul meu,
vreau să-l prind și să-l împușc chiar acum. Haide. Îmi place.
Vell, Zaphod e doar un tip, știi asta?
- Doar mă uitam la mine. - Computerul a recuperat un cuplu de
-...autostopiști în camera de recepție. - Autostopiști? De ce recuperăm autostopiști?
- Nu eu, nava a făcut-o. - Ce? Când?
Când am activat stilul de condus "Improbabil".
- Acesta, butonul mare. - Da, știu.
Au fost recuperați în sectorul ZZ9PluralZAlpha.
Stai puțin, de acolo m-ai luat tu pe mine.
- Ce? - De pe Pământ.
- E imposibil. - Nu, e doar foarte improbabil.
Ascultă, nu avem timp pentru asta, știi doar.
Avem poliția după noi în jumătate de galaxie și noi ne oprim să recuperăm autostopiști.
OK, o fi bune cosmeticile pentru stil,
dar eu știu să gândesc ca lumea.
Devii prea minunată iubito, oprește-te. Mă înebunești.
Nu. O să-l trimit pe Marvin.
Marvin.
Cred că trebuie să știi că mă simt deprimat.
Ei bine, avem ceva pentru tine care îți va distrage mintea.
Nu va merge. Am o minte foarte mare.
Da, știm asta. Dar avem nevoie de tine să cobori la camera numărul 2,
să-i iei pe cei capturați și să-i aduci aici sus.
- Doar atât? Nu-mi va place. - Ei bine, asta-i viața.
Viața. Nu-mi vorbi despre viață.
- Comandante Kwaltz. - Da?
VOGSFERA-CARTIERUL GENERAL AL VOGONILOR Am localizat nava "Inimă din aur" și pe președintele Beeblebrox.
- Unde? - În afara sectorului ZZ9PluralZAlpha.
- Cer permisiune pentru hiperspațiu. - Așteptați căpitane. Până când permisiunea este acordată.
Da, domnule.
Aduceți-mi-l pe vicepreședintele Questular.
Permisiunea pentru hiperspațiu acordată căpitane.
- Acea ușă a suspinat? - Teribil.
Toate ușile din această navă au fost programate să fie bine dispuse și optimiste.
Oricum veniți. Mi s-a ordonat să vă duc sus la punte.
Eu am mintea cât o planetă și ei îmi cer să vă duc sus pe punte.
Asta se numește satisfacția muncii? Eu nu cred.
Puteți să mulțumiți corporației Sirius Cybernetics pentru că a construit roboți cu PUV.
- Ce înseamnă PUV? - Personalități Umane Veritabile.
Sunt un prototip de personalitate. Nu-i așa?
Arthur?
Hei, tu îmi porți chiloții mei? Pentru că eu îi port pe ai tăi.
Și nu-i o păcăleală. Haide.
O, pentru Dumnezeu.
Am adus extratereștrii. Nu-mi mulțumiți.
Stați nemișcați!
Să îngheț? Sunt un robot, nu un frigider.
- Nu vorbeam cu tine. - O, la ce mă gândeam.
- Zaphod. - Ford? Tu ești?
Ford! Ce bine să te întâlnesc!
- Ce naiba cauți aici? - Nu știu, am fost capturat și iată-mă aici.
- Și te-am văzut. - Uită-te la tine!
Președintele galaxiei? Nu pot să cred, l-ai învins pe Humma Kavula!
- Fii sigur că am putut. - Vino-ncoace. Vreau sa-ți prezint un prieten.
Arthur, acesta este Zaphod Beeblebrox.
Președintele galaxiei. El este vărul meu și este și frate vitreg.
- Are aceleași 3 mame ca și mine. - Noi ne-am mai întâlnit.
- Ne-am mai întâlnit? - Da.
Îmi pare rău, am o memorie proastă pentru specii.
Acesta e el, Ford. Replica cu "Ai dori să-mi vezi nava?"
- Bună Arthur! - Tricia!
- Ce mai faci? - Trilian.
Acesta este fratele meu vitreg Dex. Îmi pare rău, Ford.
- Bună. - Bună.
Mă scuzați pentru o clipă?
- Ai venit pe acea mică planetă și nici măcar nu m-ai căutat? - Îmi pare rău. Nu am știut. Știi că am o galaxie de condus.
Patricia McMillian. Am auzit că ți-a spus Trillian, care din acestea e numele tău corect?
- E, l-am scurtat pentru că era cam mare. - De fapt am crezut că te-ai gândit să-l schimbi în Ophelia.
E bun!
- Ei bine, e ciudat. Cum ai ajuns aici? - Mi-am ridicat degetul și iată-mă aici.
- Desigur. În pijamale. - Eram în grabă.
- OK. Știai că eram aici? - Desigur, am și eu un extraterestru.
Uite, te-am părăsit la petrecere și mă simt prost pentru asta.
- Dar aveam de gând să te sun când mă întorceam. - Nu mai poți să te întorci, nu-i așa?
- Nu știi ce s-a întâmplat, nu-i așa? - Eram în grabă, mi-amintesc ca am furat nava.
Scuză-mă, sunt în mijlocul discuției. Te rog.
Cred că fata...
Pământeanule, ai dat-o în bară cu ea, așa că tacă-ți fleanca și du-te și te spânzură.
- Vrei să ne batem? Vrei să ne batem? - Da, pot să mă bat.
- Pământeanul vrea să se bată. - Nu. Nu.
Glumeam. Haide.
Să fim prieteni. Eu și tu.
Nu ai văzut când vine, nu-i așa?
Da, ai boxat.
Ea l-a învățat pe amicul tău o lecție Ford. El este oaspete pe nava mea.
- El este un oaspete pe nava mea! - Am crezut că ai spus ca ai furat-o.
Ce să fur? Despre ce vorbești?
Nu-mi sună bine.
- Ești bine? - Mă simt grozav, mulțumesc Trill.
Hei, am nevoie de puțin ajutor aici. Cred că mi-am pierdut capul.
Am eu grijă de asta!
- Hei, asta e chiar drăguță. - Nu o atinge.
Sunt acolo, trageți un foc! Lansați o rachetă, distrugeți!
A! Termină! A!
Doar glumeam! Lovește-mă! Lovește-mă dragă!
- Computer? - Bună!
Eu sunt Eddie, computerul navei.
Sunt bucuros să vă anunț că există o flotă
formată din sute de distrugătoare vogone! Ei vă trimit un mesaj.
Aici este vice-președintele Questular Rontok.
- Mă adresez răpitorului, președintele. - Mă termină, fii atentă.
Predă nava răpită imediat sau vom trece la măsuri
așa cum sunt ele stipulate și permise de...
Secțiunea 1-8 al pilotului galactic din interspațiu.
Zaphod, te rog întoarce-te acum, totul devine ridicol!
- Lasă hiperspațiul, haide! - O, desigur, amice.
Nu! Au autorizație corespunzătoare de folosire a hiperspațiului?
Nu comandante.
Adă-mi formularul privind "urmărirea evadaților".
Iată formularul!
Călătorești de mult? Ți-am întrerupt călătoria cumva.
- Depinde. Unde mergi? - Unde merg?
- Ești bine? - Da. Există ceai pe navă?
Da, există. Haide să-ți arăt bucătăria.
Când vei vedea ce-ți voi arăta,
o să mă rogi să te iau cu noi.
Cea mai bună băutură făcută vreodată este Pan Galactic Gargle Blaster.
Efectul ei e ca și cum capul ți-ar fi fost zdrobit
de o felie de lămâie înfășurată într-o bucată de cărămidă.
O clipă.
Hei pământeanule, mai spune-mi încă o dată cum te cheamă?
- Arthur. - OK. Minunat.
Fără resentimente, da? Îmi pare rău ce-am auzit despre planeta ta...
- Amintește-mi cum se cheamă. - Pământ.
Da, îmi plăcea Pământul. Aceste ghete de pe Pământ le-am luat.
Ascultă, să nu spui asta fetei, pentru că dacă o faci
am să-ți bag splina în gât.
- Mulțumesc prietene. - OK.
Ce-i chestia asta cu două capete?
Evident că nu poți avea un creier întreg. E o nebunie.
- Deci l-ai tăiat... - Da. Îmi sprijină personalitatea
pe care o numesc prezidențială.
Știi despre ce vorbesc.
Ceaiul tău este gata.
Cred că trebuia să spun că este necesar să semene cu ceaiul.
Deci pentru o fată contează dacă sunt două capete?
- Dacă aș avea și eu două sau trei capete. - Sau propria navă spațială.
- Orice altceva, e deja exagerat. - Haide Arthur, nu fi așa.
Cum ar trebui să fiu? Verde? Să emit sunete?
- Îmi pot întoarce pleoapele înauntru dacă dorești. - OK. Bine. Vezi asta?
Acest dispozitiv detectează ce-ți dorești și îl realizează.
Poftă bună.
Vezi asta?
Aceasta prăjește pâinea în timp ce o tai. Suntem pe o navă, Arthur! În spațiu.
- Ți-am spus că vreau să evadez. - Madagascar, asta era...
un fel de test. Și l-am căzut.
- Cât de rău te doare? - Nu mă simt bine.
Nu, bărbia ta. Poate că am o aspirină.
Tricia, Trillian, îmi pare rău.
- Am ceva să-ți spun. - Te rog, nu.
E timpul Trill!
- Să nu faci prostii. Butoanele nu sunt jucării. - Butoanele nu sunt jucării.
Oricum, când am văzut ce am de gând să-ți arăt,
atunci mi-am dat seama de ce am făcut asta cu creierul meu.
Un lucru, totul e puțin înșelător.
Am văzut-o. Această prostie.
În urmă cu milioane de ani în urmă, niște ființe pandimensionale hiperinteligente
s-au săturat tot să nu mai simtă sensul vieții,
astfel încât au fost desemnați 2 dintre cei mai inteligenți din rândul lor
pentru a proiecta și construi un supercomputer nemaipomenit
pentru a calcula răspunsuri privind viața, universul și tot ceea ce există.
O, Gândire Profundă vrem să ne dai răspunsul.
- Răspunsul la ce? - La viață. La Univers. La tot ceea ce există!
- Dorim să obținem un răspuns. Ceva simplu. - Trebuie să mă gândesc la asta.
Întoarceți-vă în acest loc în exact 7,5 milioane de ani.
- E gata? - Nu, nu, mai e.
- S-au întors. - 7,5 milioane de ani mai târziu?
Exact, așa au făcut.
- Gândire Profundă, ai... - Ai un răspuns pentru noi?
- Da, dar n-o să vă placă. - Nu contează, trebuie să-l cunoaștem.
Bine. Răspunsul la întrebarea finală privind
viața, Universul și tot ceea ce există
este
42.
Da, m-am gândit la el foarte bine, este 42.
- Prostii! - Desigur ar fi fost mai simplu
dacă s-ar fi pus o întrebare mai de actualitate. - Dar era o întrebare, finală. Privind totul!
Asta nu e o întrebare. Numai când știi întrebarea, vei ști ce înseamnă și răspunsul.
- Dă-ne atunci întrebarea finală. - Nu pot. Doar unul poate.
Un computer care va calcula întrebarea finală.
Un computer cu o complexitate așa de mare,
încât viața însăși face parte din matricile sale operaționale.
Și voi însăși veți lua forma unor noi forme primitive
și veți intra în computer pentru a naviga în programul său de 10 milioane de ani.
Voi proiecta computerul pentru voi. Și îl voi numi...
- Asta e. - Asta e.
- Ei caută întrebarea finală. - Mda.
- Tu. - Eu.
De ce?
Nu e o tragedie dacă 42 nu merge.
- Să petrecem iubito. - De ce...
vrei să știm întrebarea finală? - Ei bine, din curiozitate, din simțul aventurii,
dar cel mai mult cred că pentru celebritate și bani..
- Ești președintele galaxiei, nu-i așa? - Așa-i, Artun.
- Arthur. - Nu contează.
Faima prezidențială este temporară, pe când dacă găsesc întrebarea,
faima îmi va rămâne pentru totdeauna.
Și încă un lucru, vom câștiga.
Tocmai am apăsat butonul.
Și iată! Suntem la Magrathea. Un gând.
- Oricum, sunteți de acord? - Întotdeauna.
Bine!
- Aș vrea să ies afară. - Scuze, ce vrei să faci?
Asta!
Modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită" este o minunată metodă
de a parcurge distanțele stelare în câteva secunde,
nu ca modalitatea înceată de navigare prin hiperspațiu.
Deoarece modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită"
trece prin fiecare punct imaginabil în fiecare univers aproape simultan.
Cu alte cuvinte nu veți ști niciodată unde se va sfârși
sau ce specii vor exista când vei ajunge acolo.
De aceea e important să vă îmbrăcați corespunzător.
Modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită" a fost inventată pentru a cerceta probabilitatea unui element,
adesea folosită în a strica petrecerile
prin faptul că toate moleculele din lenjeria celor care o poartă
ies simultan conform teorii indeterminării.
Mulți fizicieni respectabili nu sunt de acord cu acest lucru.
În primul rând pentru că degradează știința,
dar cel mai mult datorită faptului că ei nu au fost invitați la aceste petreceri.
Ei bine, asta se va întâmpla de fiecare dată când apăsăm acel buton?
- Da, foarte probabil. - Cred că pământeanului îi va fi rău.
Vomită în coșul de gunoi omule, asta e o navă nouă.
- Ei, haide. - E normal.
A mers? Suntem acolo?
Da, aici.
- Magrathea! - Nu cred.
- Magrathea! - Eddie, la ce planetă ne uităm?
- Verific asta pentru tine. - Mi-ai separat unul din capete?
Capul de fapt.
Mulțumesc pentru așteptare. Îmi pare rău să te dezamăgesc,
dar aceasta nu este planeta Magrathea.
Ne aflăm în orbita planetei Vilt Vottle 6.
Humma Kavula!
Magrathea va trebui să aștepte!
Humma Kavula!
La început Universul a fost creat.
Pe mulți i-a supărat asta pentru că a fost văzută ca o idee proastă.
Multe specii cred că Universul a fost creat de un fel de Dumnezeu.
Totuși locuitorii jetrivați de pe planeta Vilt Vottle 6 cred cu tărie
că întreg universul a rezultat în urma strănutului din nas al unei ființe
denumită Marele Strănut Verde.
Humma Kavula!
Jetrivații care trăiesc într-o frică continuă privind timpul cred că evenimentul denumit
"Venirea Marii Batiste Albe" se referea la mici creaturi albastre,
fiecare având mai mult de 50 de brațe.
Ei sunt unici în istoria speciilor
prin faptul că au inventat deodorantul înaintea roții.
- Surpriză! - Bine.
Te iubesc. Fantastic.
Sunteți înrudite? Nu vă schimbați! Țineți-o așa!
Arthur, vreau să beau.
Cred că am mai fost aici.
Am mai fost aici?
Am mai fost aici.
- Humma Kavula! - Haide.
Tricia. Tricia.
Bună Humma.
Te rog, alătură-te nouă. Stai jos.
Îmi pare bine să te văd. Mulțumesc.
Batista sosește iubiții mei. Să ne rugăm la Cel de Sus.
Ne vom umple de compasiune.
Deci ăsta e Humma Kavula. Am crezut că depune un jurământ.
Batistă Atotputernică, ne-am ridicat nasurile în semn de respect pentru tine.
Trimite Batista sau binecuvântează-ne pentru a ne curăța.
Te rugăm să faci asta.
Fiți binecuvântați.
Unde mergeți aici?
OK, îmi place. E mare, e de aur. Are gust.
- Zaphod Beeblebrox ești aici ca președinte. - Ce vă aduce aici pe umila noastră planetă?
- O, cred că știi de ce sunt aici. - Nu, nu credb că știu.
O, eu cred că tu crezi că nu știi.
Dar știm amândoi.
Zaphod ești meșter la vorbă ca întotdeauna, însă această abilitate nu m-a impresionat niciodată.
E amuzant. În timpul campaniei electorale, Humma,
când tu erai adversarul meu,
mi-ai spus că eram prost.
Alegerile sunt istorie, Zaphod.
Și dacă nu mă înșeală memoria, tu ai dovedit
că șarmul și aspectul plăcut pot câștiga în fața inteligenței și abilității de a guverna.
- Și apropo, chiar ești prost. - Scuzați-mă, scuzați-mă, d-le Humma.
Vream doar să spun că a fost o încurcătură uriașă, nu-i așa?
E mișto, asta-i tot.
Nu ai traversat jumătate de galaxie pentru a discuta despre o campanie electorală murdară, Zaphod.
De ce ești aici?
Desigur că nu, e ridicol.
Am fost abandonat pe o planetă ciudată pentru câțiva ani.
Nu te-am evitat. Arăți minunat!
Faci bine. În mod evident ai crescut.
Așteaptă, așteaptă, așteaptă!
Nu știm de ce ne aflăm aici.
Încercam să ajungem la Magrathea dar nava ne-a adus aici.
Foarte, foarte improbabil.
Mi-am păstrat câteva suveniruri din viața mea trecută
în zilele grele ale pirateriei spațiale.
Dar chiar și stilul de condus de "Improbabilitate Infinită" necesită coordonate.
Pe care întâmplător le am.
Nu, nu, nu. Nu primești nimic dacă nu dai și tu ceva, Zaphod.
Trebuie să-mi dai ceva în schimb.
- Ce? - O armă.
- O armă? - O armă foarte specială,
proiectată de cel mai tare computer creat vreodată.
Dar singura modalitate de a afla este să te duci în Magrathea.
Îți voi aduce arma. Dă-mi coordonatele.
Și ce-mi oferi ca să mă asigur că te vei întoarce?
Cuvântul meu de președinte.
Nu. Am nevoie de un ostatec.
Și la ce ține cu adevărat Zaphod BeebleBrox?
Haide.
O, nu.
Hei, calmează-te omule. Gândește-te înainte de a face asta!
Două capete sunt mai bune decât unul!
Îți dublează plăcerea!
Ai nevoie de mine, întoarce-te!
Nu mă lăsa singur!
- Întoarce-te! - A fost amuzant, nu-i așa?
Și mă întrebam cine va fi cel care va continua să-l ajute pe prietenul
-...tău mai mult decât o face întreaga în mod aparent întreaga galaxie! - Ce e cu tine? Scuzați-mă, d-nule Humma.
De fapt noi nu suntem cu el, noi doar am venit aici să vă servim pe dvs!
- Foarte curajos! - Unde naiba e Ford?
Marș! Stânga! Dreapta! Stânga! Dreapta!
Domnule președinte, suntem aici pentru protecția dvs.
Foc asupra răpitorului.
Hei, președintele este răpitorul, o să-l omori!
E închis!
Mulțumesc dragă, vom ține legătura!
Haide, Zaphod.
- Hei, hei, ce încurcătură. - Ce naiba făceai?
Eram afară făcând cercetarea terenului așa că ne-au descoperit unde suntem.
-Trag în noi, ce vom face? -Am o idee.
Cine dracu l-a pus să iasă afară?
Ce? Doar pe el îl caută.
Tricia, nu te poți duce acolo. Ce...
- Înapoi! - Ce se întâmplă?
Îl am pe președinte, îl voi ucide! Jur că o voi face!
- Poate fi omorât cu aia? - Nu prea cred.
E un spray.
Sunt înspăimântat.
- Bună micuților. - Luați-o!
- Zaphod, fugi! Haide! - Arthur!
- Tricia.
- Arthur! - Tricia! Așteaptă!
Arthur!
Împotrivirea e inutilă!
Aduceți-o la Vogsferă căpitane.
Trebuie să mergem, haide!
Să mergem!
- Computer, du-ne către Magrathea! - Nu, trebuie să mergem după Tricia!
Trillian, Trillian, o au pe Trillian, înțelegi?
Computer! Nu vom merge către Magrathea, vom urmări navele!
Aș vrea, dar nu știai că sistemul meu de ghidare a fost dezactivat?!
- Îmi pare rău, dar nu a fost vina mea. - Ce făceai pe acea navă?
- Ford. - Marvin.
Am vorbit cu computerul navei.
- Și? - Mă urăște.
Eddie, computer. Trebuie să fie vreo altă cale!
Există vreo modalitate de a urmări acele nave? Prin activarea sistemului de ieșire de urgență, va zbura super.
- Incredibil! - Haideți!
- OK, Ford! - Da, sunt aici.
- Aveți vreo idee? - OK, să apăsăm acest buton.
OK, Nu! Nu, nu, nu!
NU MAI APĂSAȚI ACEST BUTON ÎNCĂ O DATĂ.
- Apasă butonul. - Nimic, nimic.
OK, băiat bun!
- Amice, ți-ai uitat prosopul. - Dați-mi-l jos! Îl voi ucide!
OK, Ford. Care e butonul?
- E mai bine? - E mai rău, mai rău.
Nu am nevoie de așa ceva. Nu am nevoie de așa ceva.
O poți opri din clătinat?
- Marvin, ceva idei? - Am un milion de idei.
- Toate duc către o moarte sigură. - Mulțumesc mult, Marv.
PLANETA VOGSFERA.
- Magrathea! - Nu. Suntem pe planeta vogonilor.
- Da! E Magrathea! - E Vogsfera.
- Da! Magrathea! - Nu, nu e.
- Ba da, este! Știu asta! - Nu-i Magrathea.
Ba da! Ba da!
- Așteaptă. - Îmi iau capul.
- Au acești megacreatori. - Îmi iau capul.
Căpitane să le folosești când trebuie să se concentreze.
- Ce-i asta? - E o calotă de gândire.
Așa.
I-a dat ceva wați, aproximativ 10 minute.
Acum mă simt mult mai bine în starea neplăcută în care ne aflăm.
Apropo, am citit "Ghidul" pentru a afla cea mai bună cale
pentru a salva un prizonier din Vogsfera. Iar acolo se spune să nu încerci.
- Presupun că el are un plan mai bun. - Ei bine, o idee ar fi că am putea...
- A spus cineva asta? - Ce să spună?
- Ce-a fost asta? - Nimic, este...
Nimic, e doar imaginația mea.
OK, opriți-vă! Opriți-vă toți!
Uitați-vă la mine.
Există în mod sigur ceva aici.
Doar priviți.
- OK, cred că... - Na, și tu!
- Da, ce-a fost asta? - Cred...
Zaphod, tu ce crezi?
Cred...
Ce-a fost asta?
Aș face o sugestie, dar nu a-ți asculta-o. Nimeni nu o face.
Am o idee.
Omoară-l! Dă-mi-l mie!
OK, nu te gândi.
Nimeni să nu gândească. Fără idei. Fără teorii, fără nimic.
E o nebunie! Trillian e undeva acolo și avem nevoie de o idee pentru a o salva!
Am o idee...
Fugiți!
Trebuia să te oprești!
OK. Fără gândire, fără gândire.
Nu-mi vin idei.
Bine, asta nu e o idee...
Marvin, poți să-mi dai mâna?
OK, unde e ea?
Cine, aici este robotul direct Arn.
Tricia August McMillianess din Plout?
Nu, Tricia Maria MacMillian de pe Pământ.
- Îmi pare rău, nu există înregistrări despre planeta Pământ. - Sectorul galactic ZZ9PluralZAlpha.
- Da. - Minte.
E suplă și drăguță și minte.
Da, aici.
Distrus. Aveți un al doilea domiciliu? Planetă?
- Distrus? E imposibil. - Așa scrie aici.
Spune că planeta a fost distrusă pentru a se face o autostradă spațială.
Cine naiba a dat ordinul să distrugă o planetă?
- Aceea e clădire gri, nu? - Toate clădirile sunt gri.
Dă-mi mâna, ha-ha, foarte nostim.
Cum pot să mai conduc cu un singur braț, om tâmpit ce ești.
Deci trebuie să te întorci și să le umpli.
Și apoi asigură-te atunci când umpli...
Dă-mi asta. Sunt britanic. Știu să stau la coadă.
- Hei președinte, nu poți face ceva? - Președintele nu poate face nimic care să vă atragă atenția de la voi.
Nu te supăra, dar ești un tip tare.
Hei! Ce mai faci?
Bună, sunt președintele vostru! Ce se întâmplă?
Îmi pare bine să te văd. Cum îți mai merge?
Următorul!
Ce mai faci?
Mulțumesc, ei sunt cu mine.
De-o parte.
Dă-ne un pupic.
- Bună, am venit să eliberez un prizonier. - Formularul de eliberare a prizonierului.
- Nu te cred. - Au trimis ordinile.
Cu dragoste și sărutări, Zaphod.
- Cu dragoste și sărutări? - Conform codului galactic,
pedeapsa pentru o răpire prezidențială... - Vino acum!
este aceea că va fi mâncarea pentru Bestia lacomă din Traal. O zi bună.
Lăsați-mă!
Ce naiba e asta?
Așteptați, așteptați, este o greșeală!
Marcați toate căsuțele din partea dreapta.
Da, am făcut-o.
Ce te faci dacă te simți prins fără nici o speranță de salvare?
Consideră-te norocos că viața ți-a fost favorabilă până atunci.
Pe de altă parte, dacă viața nu ți-a fost favorabilă până atunci,
care în circumstanțele actuale e mai aproape de realitate,
consideră-te cât de norocos ești că nu vei mai continua așa.
OK, poftim.
Răpirea președintelui?
- O nu, nu poate fi eliberată. - OK, bine. Acesta e președintele.
OK, vezi? Acolo? El spune că toată afacerea privind această răpire
a fost doar o neînțelegere. - Da?
Nu a intenționat nimic să facă, așa că el îți ordonă să o lași să plece.
Dar acesta nu este formularul de eliberare prezidențială a prizonierului.
Acelea au culoarea albastră.
- Voi sta aici. - OK. Bine.
O, azi îi foame.
Ne pierdem timpul.
- OK, aceasta este Tricia McMillian. - Tricia McMillian. OK.
- Dle, acesta este un formular de eliberare. - Mulțumesc. E liberă să plece.
Eliberați-o.
Zaphod se află aici.
E minunat atunci. Să-l aducem.
Pe cine mai așteptăm?
Vorbesc serios.
Tricia.
- Haide. - Tâmpitule!
- Ai semnat pentru distrugerea Pământului. - A făcut-o!
- Am făcut-o? - Da.
Cu dragoste și sărutări de la Zaphod! Nici măcar nu știi să citești, nu-i așa?
Dragă, sunt președintele Galaxiei. Nu-mi pierd timpul pentru citit.
Acum planeta și casa mea sunt distruse,
asta pentru că ai crezut că cineva ți-a cerut autograful!
- Dragă, ei m-au înfricoșat! - Chiar ești un tâmpit? Vorbesc serios!
- Îl controlează pe președinte! - Trillian!
- Ai știut, de ce nu mi-ai spus? - Pentru că m-a amenințat!
- Ești un fricos, Arthur. - Un fricos! Care vine să te salveze.
Tâmpitule!
- Am brațul tău. - Ce drăguț ești.
Sunteți norocoși tare că mai aveți ambele brațe.
Mi-am pierdut răbdarea.
De data aceasta îl voi urmări eu însuși. Pregătiți-mi nava.
Fantastic! În sfârșit.
A, avem la dispoziție 1 oră pentru masă.
- Cred că voi mânca supă azi. - Eu carne.
Enciclopedia Galactică în capitolul său privind iubirea
afirmă că aceasta este prea complicată pentru a fi definită.
"Ghidul autostopistului galactic" spune următoarele în ceea ce privește iubirea:
Evit-o ori de câte ori e posibil.
Din păcate, Arthur Dent nu a citit niciodată "Ghidul autostopistului galactic".
- O, îmi pare rău. - Nu, intră.
Nu am vrut...
Trillian, am vrut doar să spun că ai avut dreptate,
că ar fi trebuit să-ți spun și că înțeleg dacă ești supărată pe mine.
E meritat. Deși știu cum trebuie să te simți.
- Poți să-mi dai prosopul? - Da, desigur. Poftim.
De fapt ceea ce vroiam să-ți spun este faptul că...
Dacă îți spuneam "da" și mergeam cu tine în Madagascar,
atunci totul ar fi fost altfel acum.
Mă gândeam că poate ar fi contat cu ceva.
Nu contează.
Bine, computer! Du-ne la...
Unde ne îndreptăm?
OK, am să-ți mai aduc încă o lămâie. Bine.
- Activează stilul de condus probabilistic. - Nu, Zaphod, nu. Butoanele nu sunt jucării.
- Ce ai făcut? - Coordonate către Magrathea acceptate.
Băieți, trebuie să vă spun că ne aflăm în orbita
și la altitudinea de 300 de mile în jurul planetei legendare Magrathea.
Magrathea! Magrathea!
Magrathea!
De necrezut.
Incredibil!
E mai rău decât mă gândeam să fie.
Există un mesaj înregistrat. O clipă.
Un consilier comercial din Magrathea vă mulțumește pentru vizită,
dar regretă că întreaga planetă este temporar închisă.
Dacă vreți să vă lăsați numele și planeta de unde proveniți,
vă rugăm să o faceți după semnal.
- Cum poate fi planeta închisă? - În mod sigur nu e, vere.
Bine. Computer, continuă să mergi. Du-ne acolo!
Sunt bucuros să o fac!
Este o onoare că entuziasmul pentru planeta noastră rămâne de neclintit.
Ca un simbol al aprecierii noastre, sperăm că vă veți bucura de
cele 2 rachete termo-nucleare
pe care tocmai le-am lansat spre nava voastră.
Pentru a asigura calitatea serviciului, morțile voastre vor fi monitorizate. Mulțumim.
Băieți, sunt bucuros să vă anunț că 2 rachete termo-nucleare se îndreaptă înspre noi.
Dacă nu vă supărați, am să mă duc în față să urmăresc puțină acțiune.
Pare să existe ceva care dereglează sistemul de ghidare.
Impactul în 45 de secunde.
- Computer, fă ceva! - Desigur amice, vă las să vă folosiți
de controlul manual. Mult succes!
Am nevoie de ajutor!
Nu pot să fac asta cu cea de a treia mână!
Arthur! Apucă-mi mâna!
- Le-am pierdut? - Nu, vin după noi.
- De ce nu apeși asta? - Nu, încă nu suntem în stadiul normal de funcționare!
- Ce se va întâmpla? - Nu știu!
Nu! Să nu o faci! Suntem aici, să n-o faci.
- E tare nașpa treaba. - Nu!
Uau! Unde ne aflăm?
- Exact acolo unde suntem. - Ce s-a întâmplat cu rachetele?
În mod clar s-au transformat într-un ghiveci de plante și...
într-o balenă care arată surprinzător de bine.
La un factor de probabilitate de 1 la 8767128.
- Am restabilit normalitatea. - Normalitatea, desigur.
Vom putea vorbi despre normalitate când vacile se vor întoarce acasă.
- Nu-i normal. - Care casă?
Ce sunt vacile?
Probabil că o ceașcă cu ceai îmi va restabili normalitatea.
E important de reținut faptul că
un cașalot a venit pe lume
la câteva mile deasupra suprafeței unei planete străine.
Din moment ce nu așa se comportă o balenă,
această creatură inocentă are foarte puțin timp la dispoziție pentru a reveni la normal.
Aceasta gândea când cădea.
Hei! Ce se întâmplă?
Cine sunt eu? De ce mă aflu aici? Care e scopul meu în viață?
Ce vreau să spun când mă întreb "cine sunt"? OK, OK, calmează-te.
Încearcă să înțelegi. E o senzație interesantă,
oare ce este? E un fel de neliniște în...
Trebuie să caut denumiri pentru lucruri.
Să-i spunem coadă! Da, coadă!
Și acestui sunet zgomotos pe care îl aud...
...dacă-i spun "vânt" e bine? Da, e bine.
Uau, e chiar nemaipomenit!
Sau e chiar vântul? E o lumină nu-i așa?
Și ce-i acel lucru care vine înspre mine foarte repede?
Așa de mare și plat și rotund, are nevoie de un nume ca lumea!
Vânt..gând..Pământ! Asta e: pământ!
Mă întreb dacă va fi prietenos cu mine. Bună pământule!
În mod ciudat, singurul lucru care îi vine în minte unui ghiveci de plante îl reprezintă:
"O, nu..nu, iarăși!"
Mulți cred că dacă am ști exact
de ce aceste plante au acest gând,
am ști mai multe despre natura universului decât acum.
Ce sunt acele lucruri?
Sunt porți de intrare în altă dimensiune.
OK. Presupun că aceste porți au încălzire centrală, nu?
Acesta este.
Se va sfârși în lacrimi, știu asta.
Uau!
OK! Să intrăm!
Cum? Intrăm în aia?
- În aia? Fără măcar să știm unde duce! - Dacă o alegem pe cea greșită, ne vom întoarce!
Și vom alege alta, nu-i mare lucru.
Ce? E o gândire tâmpită! Foarte tâmpită!
Dacă ne va descompune în particule mici?
- Asta e cea corectă! Am o presimțire! - Ford!
Presimțirile sale sunt bune.
- Arthur, eu spun să mergem! - Să merg cu presimțirea unui om
al cărui creier e plin de lămâi! E sinucidere!
- Cred că mă simt jignit de asta. - Nu mă interesează ce crezi tu!
Îți cam iei nasul la purtare, Alex, Art sau cum naiba te-o mai chema.
- Arthur! - Ai încercat vreodată! Du-te tu!
- Trillian! - Cred că asta trebuia să se întâmple!
S-a dus! Ford, s-a dus!
Arthur, nu intra în panică!
- S-a oprit! - V-am spus că se va termina în lacrimi.
Chiar așa!?
Jeronimo!
Departe! Departe!
Asta e! Asta e!
Gândire Profundă! Vin!
Așa sperai să se termine nu-i așa?
Eu, singur pe o planetă moartă cu un robot maniaco-depresiv.
Tu crezi că ai probleme? Ce-ai face dacă ai fi un robot maniaco-depresiv?
Scuzați-mă.
- Cine ești tu? - Ce? Numele meu nu e important.
- Trebuie să vii cu mine. - Stai deoparte.
Evenimente groaznice sunt gata a începe. Trebuie să vii cu mine sau va fi prea târziu.
- Prea târziu pentru ce? - Ce? Nu, nu.
- Cum te cheamă pământeanule? - Dent. Arthur Dent.
Prea târziu pentru "dentasodent".
E un soi de amenințare. Înțelegi? Nu.
- Prietenii tăi sunt în siguranță. Ai încredere în mine. - Nu voi avea încredere în cineva care nu-și spune numele.
OK, numele meu...
Numele meu este...
Startibartfast. Ți-am spus că nu e important.
- Deci prietenii mei sunt teferi? - Să-ți arăt.
Am calculat șansele tale de a supraviețui. Dar n-o să-ți placă.
Știi că noi construim planete?
O da, o îndeletnicire fascinantă.
Întotdeauna mi-a plăcut să fac țărmurile.
Și dispuneam întotdeauna de fonduri suficiente pentru a proteja câmpiile.
Apoi economia galactică a căzut
și se pare că s-a încetățenit ideea că a construi planete
este puțin cam de lux.
Oricum, trebuie să vii cu mine pentru că s-a făcut o încurcătură groaznică cu planeta ta.
A fost cel mai bun proiect al nostru.
Cel mai bun proiect?
Da, dar nu cred că oamenii înțeleg asta.
Trebuie să te anunț că,
vom trece printr-un fel de poartă.
S-ar putea să te sperie.
Bine ai venit la etajul fabricii noastre.
Da, asta e.
Asta e.
O, Gândire Profundă măreață!
Am călătorit mult pentru a ști
dacă te-ai gândit pentru întrebarea finală.
A vieții! A universului! A tot ceea ce există!
- Nu. - Ce?
M-am uitat la TV.
Am proiectat un alt computer pentru a face asta.
- A da! Am uitat. E aici? - Nu, nu e aici. E o altă lume.
- Este într-o altă lume. - E o altă lume, tâmpitule.
Sau cel puțin era până când vogonii au distrus-o
pentru a face loc drumului expres hiperspațial.
Ești sigur că nu deții întrebarea sau deții o modalitate de a...
deveni disponibilă sau ceva de genul acesta, pentru că am făcut o mulțime de sacrificii sa ajunge aici.
Ssst!
Spectacolul începe.
Ei bine, nu vreau să te deranjez, așa că eu plec.
Minunat. Voi pleca în altă parte de aici.
- Zaphod, Zaphod! - Da.
- Mai e arma. - Arma.
Pentru care te-a trimis Humma.
I-ai dat capul.
De ce aș fi făcut asta?
- E o tâmpenie. - Hei, Gândire Profundă!
Ni s-a spus că există o armă.
Iată.
Ți se pare cunoscut?
- Deci nu a fost distrusă. - De fapt distrusă. E o copie. Pământul 2.
Deci ai făcut Pământul.
Nu eu singur, dar am avut contribuția.
Ai auzit de un loc care cred că se numește Norvegia.
A fost făcut de mine. Am luat un premiu pentru el.
Frank!
Acesta-i Frank.
Aproape au terminat cu oceanele.
Zaphod, aici. Asta e.
Exact cum a spus Humma.
Acum putem merge să-ți iei capul înapoi.
- Bună Ford. - Bună.
Îmi pare bine că te-am cunoscut.
Nu, nu, nu!
Ce-am făcut.
Cred că e primul tău schimb.
Ai realizat atâtea și încă realizezi.
Ai ales această cale, chiar dacă nu ai obținut nici un răspuns, asta înseamnă că obține nici un ban.
Și nici faimă. Pe care o meriți.
Din acest punct de vedere o armă face exact ceea ce numele ei îl sugerează.
Dacă o îndrepți spre cineva și apeși trăgaciul,
acela va vedea lucrurile din punctul tău de vedere.
Dă-mi asta.
A fost proiectată de Gândire Profundă,
dar a fost patentată unui consorțiu de neveste intergalactice disperate de
discuțiile fără rost avute cu soții lor,
săturate până în măduva oaselor de replica
"Chiar nu înțelegi, nu-i așa?"?
Ai dreptate. Nu ar fi trebuit să fiu așa de supărat pentru că
viața merge înainte și ar trebui să o accept așa cum e.
Mai împușcă-l o dată.
A face autostopul e un lucru bun. La fel și prosoapele sunt bune.
- Ce ai spus... - E minunat.
Să mergem.
Îmi dau seama de ce Humma Kavula are nevoie de una din astea.
Mai bine ne-am întoarce, Arthur ne așteaptă.
- Cui pasă? - Mie îmi pasă.
În special de când amândoi suntem specii pe cale de dispariție mulțumită ție.
- De ce ești așa de țâfnoasă păpușo? Calmează-te. - Așa țăfnoasă? Vrei să știi de ce sunt așa?
Desigur că ești. Planeta ta a dispărut,
și tu te plimbi în jurul galaxiei cu tipul care a semnat ordinul de distrugere a ei.
De fapt ai vrut să afli întrebarea pentru că
întotdeauna ai vrut să știi dacă există viață veșnică
și acum ești dezamăgită când ai aflat că nu există.
Fantastic! Halucinant.
Nu ai casă. Nu ai familie și ești prinsă cu mine, care fac parte
din lungul șir de bărbați care nu te înțeleg.
E adevărat?
Și ești îngrijorată că s-ar putea ca tu să o încurci împreună cu singurul bărbat care te înțelege.
O, păpușo.
Dă-mi lucrul ăla!
Nu vă ma afecta, căci sunt deja femeie.
Hei, nu-i nimic. Sunt doar niște șoricei.
Himalaya!
Pământeanule, trebuie să-ți spun că pe planeta pe care ai locuit
a fost dată pentru folosință, plătită și condusă de șoareci.
Când spui șoareci, te referi la acele ființe mici cu brânză între mustăți?
Da, dar ele au pătruns în dimensiunea noastră
ca ființe pandimensionale hipointeligente.
Adică nu știu dacă au acea brânză de care tu vorbești,
dar au fost pe Pământ va să facă experimente cu voi.
Îmi dau seama de ce ai devenit confuz acum,
dar, vezi tu, noi de fapt am făcut experimente pe ei.
Nu, eu am înțeles ce vroiau ei ca voi să credeți,
pentru că voi de fapt erați elemente în programul lor de calculator.
De fapt, asta explică multe.
Toată viața mea am avut ciudata senzație că există ceva mai mare și mai sinistru care se află în lume.
Nu, este o paranoia perfect normală. Toți din acest univers au această senzație.
Poate că sunt bătrân și obosit, dar șansele de a afla
ce se întâmplă de fapt sunt așa de îndepărtate,
așa încât singurul lucru pe care îl pot face este să ignor senzația și să mă preocup de altceva.
Aș prefera să fiu fericit.
- Și ești fericit? - O, nu.
Aici totul coboară.
Iată aici.
Asta-i?
E ceva, e totul acolo.
Totul funcționează.
Bine ai venit acasă.
Hei!
Surpriză!
Ce faceți? Ce s-a întâmplat cu voi?
Acolo e ceai?
La început gazda noastră ne-a atacat.
- Așa... - Dar apoi
ne-a recompensat dându-ne această masă nemaipomenită.
Totul e așa de delicios.
Ăsta-i paradisul!
Așa cum îți place pământeanule.
Vorbesc. Șoareci vorbitori. Nemaipomenit.
Ia un loc, pământeanule.
O, mulțumesc. Mulțumesc pentru asta.
- Te rog, bea. - Mă scuzați.
- Mai e nevoie de ceva? - Nu, suntem bine, mulțumim.
Bine. Voi fi afară, deci...
Ai avut dreptate.
- Te rog bea. - Da.
Avea dreptate.
- Acum să trecem la afaceri. - La afaceri!
- Mâncați! - Șttt.
Îmi pare rău.
După cum știți, am petrecut mult timp pe planeta voastră, căutând această întrebare finală.
Până când ne-a explodat în față. Ad litteram.
De aceea ne aflăm aici. Am realizat un contract foarte avantajos pentru
5 spectacole de discuții DTV. - Bine.
Dar aici e problema, trebuie să avem produsul.
Avem nevoie de această întrebare finală. Sau măcar de una care pare a fi finală.
- Desigur. - De aceea am reconstruit planeta
și acum tot ceea ce ne lipsește este o piesă din acest puzzle.
- E vorba de creierul tău. - Da.
- Mai vrei ceai? - Îmi pare rău, dar ați spus că aveți nevoie de creierul meu?
Da. Pentru a termina programul.
Nu puteți aveți creierul pentru că eu îl folosesc.
- Abia îl folosești. - Abia îl folosesc?
Șoricel.
Zaphod! Trillian! Ford.
Ce era în acea mâncare?
- Ce era în ceaiul meu? - Nu-ți fă griji. Nu vei simți nimic.
Măcar așteaptă puțin. Ai vrut o întrebare
care să se potrivească cu răspunsul 42. Ce zici de 6 x 7?
Sau câți vogoni sunt necesari pentru a schimba un bec?
Sau pe câte străzi trebuie un om să pășească?
- Hei! Nu e rău! - Bine.
Bine, luați-l. Capul meu este plin de întrebări și vă asigur că
nici un răspuns la ele nu mi-a adus vreodată măcar o iotă de fericire.
Cu excepția unui răspuns.
Singura întrebare la care mi-am dorit un răspuns.
Ea este aleasa inimii mele?
Răspunsul naibii nu este "42", ci "da".
Fără îndoială, fără eschivare, "Da".
Și pentru o singură săptămână. O singură săptămână în scurta mea existență tristă.
M-a făcut fericit.
- E un răspuns bun. - Prostii. Nu dorim să fii fericit,
ci am vrea să fii faimos. - Da.
- Ce-i cu încercarea asta "Este ea alesa inimii mele?" - Luați-i creierul!
Nu! Nu-mi luați creierul! Nu-mi luați creierul, șoarecilor!
- Nu am fost eu! - Ce crezi?
Sunt faimos.
Împușcă-l! Repede! Împușcă-l!
Ooo!
Mi se face rău.
Stânga! Dreapta! Stânga! Dreapta!
Urmați-mă.
și stop!
Mulțumesc mult că m-ați părăsit.
Deși nu vă pot învinovăți.
D-nule președinte, suntem aici pentru protecția dvs.
- Mulțumesc, apreciez asta. - Salut.
Foc.
Nu! Nu!
Acum îmi dau seama de ce spune despre vogoni
că sunt cei mai proști țintași din întreaga galaxie.
Pentru numele lui Dumnezeu, opriți-vă!
Opriți focul.
Acum am o durere de cap.
- Marvin? - O, nu.
Plecați!
Să ne scoată cineva de aici!
Cum se conduce asta?
Avem nevoie de arma aceea.
Cum se dă drumu la nava asta?
Haide! Foc! Foc!
Foc. Foc.
Intră pe poartă! Trebuie să plecăm!
Aici suntem în siguranță!
Stop!
Opriți-vă! Sunt prea tânăr! Opriți-vă!
O, mă simt așa de abătut.
Mai degrabă aș muri.
Care-i rostul?
- Ești bine? - Da.
Îmi pare rău de nava ta, Arthur.
- Marvin, ne-ai salvat viețile. - Știu. Pe deplin, nu?
- Haide. - Care-i rostul.
Pentru că nu putem avea totul..
Poți să o faci. Asta înseamnă că trebuie să-l întrebi.
Doar voi întreba.
Tocmai am fost informat de către unii din băieți
că, din moment ce suntem aproape gata,
vom finaliza de construit Pământul.
Deci, putem pune înapoi exact așa cum a fost atunci când ai plecat.
Doar dacă nu dorești să mai faci vreo schimbare.
Ceva de care ar putea avea nevoie planeta.
Da. De mine.
Poftim? Nu.
Lasă așa cum era înainte.
- Să mergem undeva. - Desigur. Ce ai în minte?
Știu un restaurant minunat la capătul universului.
Mi-e cam foame.
Humma deține ceva ce e al meu.
- Sunt foarte confuz. - Nu-ți fă griji, iubitule. Îl vei avea înapoi.
OK. Să facem o călătorie fantastică iubito.
Doar tu și cu mine. Haide.
- Ți-ai lua prosopul? - Da. De ce? Am nevoie de el?
- Întotdeauna. - OK.
Da, pentru că oricum nu plecam nicăieri fără minunatul meu prosop.
OK, țineți-vă bine.
- Pa! - Pa!
Pregătiți-vă pentru începerea ciclului de viață.
în... 3... 2... 1...
Ce bineee!!!
Nu că i-ar păsa cuiva ce spun... dar restaurantul nu-i în partea cealaltă...
Traducerea și adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com