Ești treaz?
- Christian? - Ce?
Ai nevoie de ceva? E timpul pentru următorul.
- Ce? - E timpul pentru următorul interviu.
- Da. - Ai nevoie de câteva minute?
- Un pahar de apă? - Dă-mi doar câteva minute.
- Bine. Ne vedem în Galeria 1. - Da.
Avem nevoie de un test de sunet. Deci, ce ai avut la micul dejun?
Am avut niște pâine, brânză și fulgi de porumb.
- Un ou. - Eu doar o să...
Niște suc, cafea. Suntem cu toții pregătiți?
Bună. Christian.
Bună, din nou.
Deci, totul e în regulă?
- Sigur. - Bine.
- Tu? - Sunt foarte bine.
- Minunat. - Da.
- Ă, ia un scaun. - Da.
- Și hai să... - Să începem.
Lista pentru el o să fie acolo?
Da.
- Scuze. - În regulă.
- Interesant. - Da.
- Ai verificat volumul? - Da, e bine.
- Ești confortabil? - Mm-hm.
Ei bine, e... O, Doamne.
E în regulă.
Nu, e doar... Nu, e...
Scuze, doar o secundă.
Ok.
Înregistrezi?
- Să încep din nou? - Da.
Da, dacă poți începe din nou.
Mersi.
- Sunteți gata? - Da.
- Merge banda.
Sunteți pregătiți?
- Tu ești gata? - Da.
Bun.
Ă, prima mea, ă...
întrebare este una generală.
Care sunt cele mai mari provocări în administrarea unui muzeu ca ăsta?
Urăsc să o spun, dar probabil banii.
Ă, strângerea de fonduri suficiente.
Suntem un muzeu de artă modernă și contemporană.
Deci trebuie să prezentăm artă care e neapărat din ziua de azi,
viitorul, artă de actualitate absolută,
și asta e scump.
Și competiția e acerbă,
pentru că ai cumpărători și colecționari
din toată lumea, cu atâția bani
că nu-ți vine să crezi. Cheltuie mai mult într-o după-amiază
- decât noi într-un an. - Mm.
În timp ce, dacă noi cumpărăm acea operă de artă
vom fi capabili să o prezentăm aici.
Pentru o audiență mai largă, pentru toți cei din Stockholm și Suedia,
poate chiar pentru turiști.
Deci cred că este, de fapt, o obligație pentru noi
să, ă... să intrăm în această competiție
și să prezentăm... artă care e absolut...
Sunt de acord. Sunt absolut de acord.
- E esențial. Da. - Mm-hm.
Ei bine... Pentru că am vrut să vă întreb
despre ceva ce am citit pe site-ul dvs.
- Așa. - Ceva ce nu am înțeles.
- Și speram să mă ajutați să înțeleg. - Mm-hm.
Da. Vă deranjează dacă vă citesc?
- Vă rog. - Da.
Ă, mai 30-31.
"Expoziție/non-expoziție.
O conversație de seară care explorează dinamica
"expoziționalului" și construcția calității publice
în spiritul "sit/non-sit" al lui Robert Smithson.
De la non-sit la sit,
de la non-expoziție la expoziție,
care este locul expoziției/non-expoziției
în momentele aglomerate ale mega-expoziției?"
Pot să...?
- Vreți să citiți? - Da.
- Ă... - Da, nu vreau să...
Îmi pare rău, categoric nu sunt la fel de erudită ca dvs.
Speram să puteți...
Ei bine, asta e, ă...
Au fost vreo două seri în mai
când am discutat, ă...
Când... când...
Adică, dacă pui un obiect într-un muzeu
devine acest obiect o operă de artă?
- Hm. - De exemplu, dacă luăm poșeta dvs.
și o punem aici...
O face să fie artă?
A...
Ok.
V-am răspuns la întrebare?
Da, mi-ați răspuns. Cred. Da.
Ei bine, cam asta este tot.
Am nevoie de o mână aici...
Piața este un sanctuar de încredere și îngrijire.
În limitele sale, toți împărtășim drepturi și obligații egale.
PIAȚA/PĂTRATUL
Vrei să salvezi o viață umană?
- Vrei să salvezi o viață umană? - Nu acum.
Vrei să salvezi o viață umană?
- Vrei să salvezi o viață umană? - Scuze?
Ajutor!
Trebuie să mă ajuți, mă va ucide!
- Hei, calmează-te. - O să mă omoare. Ajutor! Vă rog!
- Ce s-a întâmplat? - Ajută-mă, mă va ucide!
Calmați-vă!
- Și pe tine te va ucide! - Calmează-te! Taci!
- Hei, ajută-mă aici! - Dar nu...
- Bine, ce se întâmplă? - Cineva urlă acolo.
- Nu văd pe nimeni. - O să ne omoare!
- Te-ai calmat? - O să ne omoare!
- Nu! Nu...! - Nu, nu...
- Ce naiba?! - Potolește-te dracului!
- Nu am venit după voi! - Ce naiba?
Să aveți o zi plăcută, băieți.
- Idiot ordinar! - Ce idiot ordinar!
- Idiot ordinar! - Ce dracu' s-a întâmplat?
A fost o nebunie...
Ce idiot! Iisuse...
- Ești bine? - Da.
- Îți bate inima? - Da.
Inima mea e ca...
- Te-ai gândit bine, să mă chemi. - Am reacționat.
Să ceri ajutor, a fost cu adevărat inteligent.
- Mi-era frică, ție? - Ei bine...
- Bine... - Da, bine.
- Ai grijă! - O zi bună.
Scuzați-mă, vă rog, puteți să-mi împrumutați telefonul?
Mă puteți ajuta, vă rog? Îmi puteți împrumuta telefonul?
Am nevoie de ajutor.
Ați mai văzut vreodată o lucrare de-a lui?
Nu.
Așa arată "Piața".
Bine.
Expoziția se va deschide pe 15 septembrie.
Corect. Am rezervat panourile obișnuite,
și spațiul publicitar în două din cotidienele importante.
Bine.
- Deci, am făcut niște pregătiri deja. - Bine. Vezi...
Ascultă, este un proiect foarte frumos care ridică probleme importante.
Dar, din punctul de vedere al comunicării,
valorile sunt prea generale.
Trebuie să vorbim despre diferența
- dintre artă și marketing. - Sunt total de acord.
Pentru fiecare proiect nou trebuie să evaluăm gradul acestuia de impact.
Ce face această expoziție să iasă în evidență?
Include o controversă?
O putem lega de tendințele sau evenimentele curente?
Dacă nu, rămâi cu panourile.
O face greu să genereze orice atenție internațională.
Apoi, veți ajunge numai la "vulturii de cultură" obișnuiți.
Pentru ca jurnaliștii să scrie despre asta, aveți nevoie de unele controverse.
Doar acest proiect nu are cu adevărat un mare avantaj.
Ca jurnalist, vreau să-mi creez punctul meu de vedere.
Ca majoritatea oamenilor, vreau să exprim o opinie, care nu este doar un consens.
Nu aș posta niciodată un status pe Facebook "Daniel dorește pacea pe Pământ".
- Așa deci... - Stai așa.
Expoziția asta este mai mult decât o actualizare pe Facebook.
Desigur.
Forța ei constă în simplitatea sa.
Asta ar trebui să comunicăm.
Categoric, permiteți-mi să citesc asta.
"Piața este un sanctuar de încredere și îngrijire.
În limitele sale, toți împărtășim drepturi și obligații egale."
Nimeni nu ar contrazice asta.
Deci, de ce, ca jurnalist, m-ar interesa?
Ei... ți-a căzut asta.
Ideea mea e că nu este vorba despre declarație.
Ceea ce este important este...
ceea ce activează această piață în audiența sa.
- Înțelegem. - Asta vrem să comunicăm.
Pot clarifica ceva?
Băieții nu dispută legitimitatea proiectului.
Atâta timp cât suntem de acord asupra conținutului...
Și nu pun la îndoială ceea ce încerci tu să explorezi.
Pur și simplu încearcă să explice cum funcționează peisajul mediatic,
și ce este nevoie pentru a avea impact.
Mă gândeam...
Ce ziceți să facem ceva gen Ice Bucket Challenge?
Da, este o idee bună. Doar că ce a fost aia?
A fost un succes viral...
Păi,
oamenii obișnuiți sau celebrități s-au filmat
turnând găleți de apă cu gheață peste ei.
Și a devenit viral.
- A fost imens! - A fost peste tot.
Sigur, dar care a fost scopul pentru toate astea?
- Nu avea scop. - Ai făcut-o să sune banal.
A fost să promoveze cercetarea ALS. A generat un miliard de coroane,
așa că a fost o campanie de succes,
dar nu ar fi viabil aici.
Nivelul ambiției dvs. este ridicat. Nivelul ambiției noastre este ridicat.
Împreună, ar trebui să țintim către ceva îndrăzneț.
- Sunt de acord. - Asta încercăm să explicăm.
Trebuie să facem un salt.
Să facem ceva proaspăt. Și tipii ăștia știu cum.
S-au născut în această arenă rapidă.
- E terenul lor de joc. - Perfect.
Avem tot ce avem nevoie,
deci, să ne întoarcem la planșetă.
Săptămâna viitoare vom prezenta ideile noastre și vom porni de acolo.
- Sună bine. - Bine, sună interesant.
- Putem să păstrăm astea? - Sigur.
Acest lucru va fi minunat, Christian. Deci, cum stau lucrurile?
- S-a întâmplat cel mai ciudat lucru. - Ce?
- Cel mai ciudat lucru mi s-a întâmplat. - Astăzi?
Ascultați, vreau să auziți toți asta.
E al dracului de incredibil.
Și după ce Christian spune la revedere celuilalt tip,
își verifică buzunarele și portofelul, telefonul și butonii lui au dispărut.
- Glumești! - Nu înțeleg cum au făcut-o.
Și acum telefonul meu e acolo.
- E foarte aproape. - Și noi suntem aici.
- E suprarealist... - Bună...
Elna, verifică asta.
Am nevoie de o imprimare a comunicatului de presă.
Vino aici.
- Vezi ce este? - Nu.
Desigur, nu poți. E telefonul meu.
În drumul meu spre muncă azi dimineață, am fost jefuit.
Mi-au luat telefonul,
mi-au luat portofelul, mi-au luat chiar și butonii!
Nu am nicio idee cum au făcut-o.
Deci, ce spui?
Este telefonul tău de la serviciu?
Este singurul telefon pe care îl am.
Serviciu sau privat, este telefonul pe care îl folosesc.
- E aproape timpul, nu-i așa? - Da.
- Ne vedem acolo. - Sunt pe drum.
- Vei...? - Sigur.
Vom vorbi despre următorul pas mai târziu.
Da.
Vă vom prezenta artista și sociologa argentiniană
Lola Arias.
Arta lui Lola este inspirată de Nicolas Bourriaud
și gândurile lui despre estetica relațională.
Pe scurt, estetica relațională explorează
modul cum ne raportăm unul la celălalt într-un context social.
Îmi pare rău, asta sună foarte rigid.
Pot să încep din nou?
E în regulă? Ca lumea.
O să las notițele... Nu am nevoie de ele.
Acum, gata cu astea...
Deoarece proiectul despre care aș vrea să vă vorbesc...
înseamnă atât de mult pentru mine, aș prefera să vă vorbesc
din inimă.
Aceasta este o noapte foarte specială.
Muzeul nostru a primit o donație
de la Fundația Anna-Stina și Gunnar de 50 de milioane de coroane.
Acum aș vrea să-l întreb pe curatorul nostru principal, Christian,
să ne vorbească despre prima noastră achiziție
cu această donație, o piesă cunoscută drept "Piața",
pe care ați văzut-o, probabil, în drumul vostru.
O expoziție va fi, de asemenea, legată de această opera de artă.
Mulțumesc că ni te-ai alăturat, Christian.
Dragi prieteni ai muzeului,
vă vom prezenta artista argentiniană
și sociologa Lola Arias
și opera de artă "Piața".
Arta lui Lola este inspirată de Nicolas Bourriaud,
și gândurile lui despre estetica relațională...
Ce e așa amuzant?
O, sună un telefon? Este pentru mine?
Să așteptăm și să vedem.
Erik? Este pentru mine?
Mama mă sună de obicei la ora asta.
Pot să profit de această ocazie pentru a începe din nou?
Totul părea puțin prea rigid. Permiteți-mi să las microfonul.
Aș vrea să faceți ceva pentru mine.
Intrați în joc? Bine.
Vă cer să vă imaginați că stați în picioare
într-un loc public în oraș.
Cum ar fi Odenplan,
sau orice altă esplanadă mare din oraș.
Sunteți acolo acum? Bine.
Este o zi obișnuită și o mulțime de oameni este în mișcare.
Priviți în jos și vedeți că stați în interiorul unui pătrat.
Un pătrat bine definit de 4 x 4 metri.
Asta este "Piața/Pătratul" în planul fizic.
Este ca un cadru gol care își așteaptă conținutul său.
Lola Arias compară "Piața" cu o trecere pietonală.
O trecere pietonală implică un contract clar:
Conducătorii auto trebuie să fie atenți la pietoni.
În mod similar, există un contract implicit
al "Pieței", ca fiecare să fie atent la ceilalți.
Ne ajutăm reciproc.
Dacă intri în acest spațiu și ceri ajutor,
oricine trece prin el este obligat să te ajute.
"Sunt înfometat. Mă poți ajuta cu o masă?"
"Poți să mă înveți să înot?"
"Tatăl meu tocmai a murit și nu am cu cine să vorbesc."
"Îmi poți acorda 30 de minute din timpul tău?"
Unii dintre voi vă puteți gândi că sună naiv.
Poate chiar utopic.
Mulțumesc.
Expoziția se deschide la sfârșitul verii și nu puteți să o ratați.
Și acum sper că vă e foame. Am pregătit un banchet pentru voi.
Jonas, vrei să prezinți mâncarea?
Sunt sigur că vei face asta mai bine decât mine.
- Bună! - Bună.
Am pregătit un bufet minunat pentru dvs.
Pui hrănit cu porumb înăbușit în ciuperci,
sparanghel marinat în ulei de trufe...
Și țelină prăjită la dulce perfecțiune...
Vă rog, nu vă grăbiți.
Mai încet!
Și avem și sos.
Sos din tigaie rafinat cu o atingere de oțet balsamic, miere și salvie.
Bucurați-vă!
Pot să te întreb ceva? GPS-ul din mașina mea...
- Da. - Este mereu cu 50 de metri pe lângă.
- Locația asta este sigură? - E chiar acolo.
- Poate fi la 10 metri lângă, maxim. - E prea mult.
S-ar putea să nu știm la ce apartament,
dar putem fi siguri de clădire.
Ascultă, am o idee.
Să scriem o scrisoare de amenințare pe care o distribuim în clădire,
punându-o în toate cutiile poștale.
În felul acesta, ajungem la cine a făcut asta.
Ar putea fi 15 etaje.
- Și ce dacă? Nu este o problemă. - Opt apartamente pe fiecare etaj...
O să o fac. Este bine.
Nu este un pic prea mult o amenințare?
"Persoana care m-a jefuit,
îți sparg capul dacă nu îmi returnezi lucrurile mele."
Nu, nu. Haide, e prea violent.
Acești oameni sunt criminali, așa se poartă.
Asta nu justifică un comportament rău din partea noastră.
Nu mai fi atât de suedez!
Mai las-o cu prostia asta de corectitudine politică.
Ar trebui să plătească pentru asta.
"Știm cine sunteți și unde locuiți, evident,
sau nu ați fi primit acest lucru."
Bună asta. Foarte bine.
- Și apoi... - Stai așa!
"Știm cine ești și, evident, unde locuiești,
sau asta nu ar fi ajuns niciodată la tine."
Paragraf nou.
"Returnează-mi portofelul, telefonul și butonii
care au aparținut odată bunicului meu."
Erau ai bunicului meu.
- Voi tasta în timp ce mănânci. - Sigur.
Bine, dacă aș renunța la Comic Sans? Să găsesc ceva mai puțin copilăros.
Nu l-am ales. Este unul favorit din anii '90.
Acum nu va arăta ca o invitație la ziua de naștere a unui copil.
- La urma urmei, este o amenințare! - E nebunie!
- Așa. Continuă. - Doar o secundă.
"Telefonul meu"...
"... și butonii bunicului meu în decurs de 24 de ore "...
Ai ratat "meu" în fața bunicului.
"Portofelul meu, telefonul meu, și butonii bunicului "...
Devine f-o-a-r-t-e personal.
"... la magazinul 7-Eleven de la Gara Centrală
sau ne vom întoarce..."
Ar trebui să adăugăm un craniu?
Fără emoticoane, asta e pentru mesaje text.
- Bine, e prea copilăresc. - Să tipărim rahatul ăsta!
- Să mergem! - 50 de exemplare.
Ăștia conduc ca niște super maniaci!
- Putem să ascultăm niște muzică? - Sigur.
Ce zici de o vechitură clasică de acasă...
- "Benzină"! - Nu ai ceva mai optimist?
Asta este mai optimistă.
Beton, ai "Dreptate". A cincea piesă.
- Ce? - "Dreptate". A cincea piesă.
Asta este.
- Bine. - Este minunată. Pune-o.
Haide, dă-o tare.
Nu am ascultat "Dreptate" de secole.
Paradoxul este că se numesc "Dreptate".
Și ce vom căuta noi?
- Nu e un paradox. - Poate că nu...
Dar noi trebuie să obținem dreptate, nu-i așa?
Da.
- E momentul potrivit! - Cu siguranță este.
Ești gata? Dă tare!
Nu e grozav?
Asta se întâmplă când îți fură telefonul.
- Venim cu cavaleria! - Venim la ei cu un ciocan.
- Un ciocan mare, mare. - Pentru dreptate...
Într-o Tesla.
- Tesla Dreptății! - Ești nebun.
- Bine. - Bine.
Te duci? Unul din noi trebuie să păzească mașina.
O să o fac.
- Ce să faci? - O să păzesc mașina.
O să mă uit la mașină.
Asta este cam jenant, dar...
Ești conștient de faptul că sunt un fel de figură semi-publică?
- Da, da. - Oamenii știu cine sunt.
Sunt șanse mari să fiu recunoscut.
Nu aici.
- Nu ar ști cine ești tu. - Adevărat.
Dar nu eu sunt cel care a fost jefuit.
Dar asta a fost ideea ta. Oh, da, a fost.
Ai sugerat să scriem o scrisoare. Corect?
Voiam doar să ajut. Deci, nu văd de ce...
Hai să trecem peste toate astea, nu contează.
Să plecăm de aici.
Dă-mi jacheta.
Nu pot intra acolo cu acest costum. Dă-mi jacheta, lașule.
Lașitatea nu are nimic de-a face cu asta.
Ești un laș!
Stai un pic. Îmi pare rău...
Îți amintești că ai spus că vei intra cu scrisorile?
- Nu am spus niciodată asta. - Așa ai făcut.
Să îți reîmprospătez memoria: "E ușor de mori, doar..."
- Am spus asta. - Așa ai făcut.
Dar nu am spus niciodată că aș face-o personal.
Ca șef al tău, sunt curios să știu dacă pot conta pe tine.
Dacă promiți să faci ceva, pot conta pe tine?
- Sigur că poți. - Într-adevăr?
Sunt dispus să o trec cu vederea de data aceasta, dar în viitor?
Te poți baza pe mine. Da, da.
Asta e beton.
Nenorociților...
Etajul al treisprezecelea.
Coborâre.
Alo?!
Rahat.
Asta este nebunie curată.
Da, aceasta este mașina mea, dar sunt cam ocupat.
E o mașină mișto. Ai putea să o pornești?
- Ce? - Pornește. Condu...
Ai putea să nu o atingi?
- S-ar putea să o zgârii. - Nu fac nimic.
Vreau doar să o pornești.
Nu, nu am chef.
Haide, nu fi căpos, N-am văzut niciodată una ca asta.
E doar o mașină obișnuită. Nimic special, mori de plictiseală.
Să ai o seară frumoasă.
Ce naiba? Ce crezi că faci?
- Ce faci? - Orice vreau.
Ascultă, oprește cu prostiile astea...
- Du-te! Mergi! - Ce?
În regulă! Intră!
Cred că am lovit ceva.
Da, cred că am făcut-o...
Poți să tragi pe dreapta... să pot să arunc o privire?
Te rog, am trei copii și diabet. O coroană?
Scuzați-mă... Vă rog, o coroană?
- Mulțumesc, doamnă. - Niște bani? Mulțumesc.
Mulțumesc, doamnă. Te rog, doamnă.
Bună, ajută-mă... O coroană, te rog.
Bună, ajută-mă. O coroană, te rog.
Mulțumesc. Ajută-mă, te rog.
Vrei să salvezi o viață umană?
- Bună. - Bună.
Cum te simți azi?
Bani...
Îmi pare rău, nu am bani. Dar aș putea să-ți cumpăr ceva de mâncare.
Pui cu ciabatta.
- Ce? - Pui cu ciabatta.
- Bine, pui cu ciabatta. - Da.
Ce ai spus?
- "Fără ceapă?" - Da.
- Bună. - Bună.
Aș dori o cartelă SIM prepay și un pui cu ciabatta.
A lăsat cineva un colet sau o scrisoare adresată lui Christian?
Peggy?
- Peggy? - Da?
A lăsat cineva un colet?
Un colet?
Un colet sau o scrisoare pentru Christian?
- Nu. - Nimic?
- Îmi pare rău. - Bine.
O zi bună.
Iată ciabatta ta. Scoate-ți singură ceapa.
Hei. Hei!
Domnule?
Fără fotografii.
Punctul inițial al acestei instalații
ca dealtfel al întregii mele opere din ultimii...
... șase ani, ă...
Punctul meu de început a fost mediul imediat înconjurător
și, ă...
și folosește obiecte cotidiene
pentru explorarea semnificației unui anumite reacții umane la artă.
Cu asta, vreau să spun că sunt instanțe încadrate
care aruncă o rază de lumină asupra obiectelor cotidiene
care, în mod normal, ar trece neobservate
în contextul lor original.
Am fost interesat, de exemplu, de...
ce se întâmplă când un peisaj
este atârnat într-o galerie.
Cum relaționează acel peisaj cu...
cu spațiul galeriei,
cum relaționează spațiul cu spațiul
din capul unui om? Din interiorul psihicului, așa încât...
Pula, la dracu!
Vorbeați despre peisaj,
ceea ce îmi amintește de neuitatul Robert Smithson,
care, în anii '60 și '70, era faimos pentru combinația...
Gunoi!
Ă, dintre fotografie și, ă... și peisaj.
El folosea materiale precum țărână, pietre și frunze
pe care le mixa cu alte materiale precum...
Arată-ne sânii!
Ne cerem scuze, soțul meu are sindromul Tourette.
- Alte materiale precum... - Tourette?
- Vă rog, continuați. - Da, ă...
Deci opera de artă e creată,
atunci când vorbești de arta pământului...
Curvă!
Prin introducerea de materiale precum betonul, metalul,
alături de pietre, țărână și frunze, e ceva...
Este acesta un titlu pentru opera ta? Adică...
- Du-te dracu'! - Ajunge.
Îmi pare rău. Îmi pare rău...
Smithson îmi era prieten, de fapt, eu eram...
El era interesat de estetica
pământului și produsele din pământ,
și eu sunt interesat de utilizarea acelor produse.
- Dar nu de estetica lor. - Gunoi!
Muist! Curvă!
- Acest lucru este scandalos. - Îmi pare rău.
Dacă ceilalți puteți să tăceți,
vă rog, încercați să păstrați liniștea.
Taci! Du-te acasă! Du-te dracu'!
Dacă artistul e ok cu asta...
Avem această ocazie pentru a întâlni acest artist fantastic...
Arată-ne sânii!
Hai să continuăm. Toată lumea este binevenită,
indiferent de opinii...
Ă, da...
Ați văzut expoziția la parter?
Ați văzut-o? V-a plăcut?
Gunoi!
Ok.
- Mie mi-a plăcut. - Ok.
Ce voiați să spuneți?
Du-te acasă! Du-te dracu'! Sugeți pula!
- Nu putem auzi nimic. - Atmosfera îl stresează.
Taci! Du-te acasă!
Copită de cămilă!
Încercați să fiți puțin mai toleranți.
Omul suferă de o tulburare neuropsihiatrică.
Acest lucru nu este voluntar, arătați puțină toleranță.
Ă, da.
Sunteți binevenit aici.
Nu văd vreun motiv pentru alte întreruperi.
La dracu!
Ce faci?
Algot, vino aici.
Nu este în toate mințile...
Bună, mă numesc Christian. Cred că m-ați sunat?
Ei bine, să fiu al naibii!
De necrezut.
Bani?
- Este pentru tine. - Mulțumesc.
- Și asta... - Mulțumesc.
Mulțumesc...
Atenție, oameni buni...
Acesta este un loc foarte special. Chiar în spate...
Sunt serios, acesta este Palatul Regal.
Fostul apartament privat al regelui și al reginei este alături.
Și o singură persoană are aici, în seara asta, cheile...
Credeam că vom intra
și vom arunca o privire.
O, la naiba! Avem...
Nu uitați să fiți extrem de atenți cu interiorul.
- Josefina! - Vino cu noi...
Știți asta?
Nu.
Vrei să stai jos?
Nu, te rog.
Pizdă!
Șșt! Pizdă!
Pardon?
Pizdă.
Ai spus "pizdă"?
Șșt!
Pizdă.
Ok.
Da, îți amintești, de la...
Șșt!
Ă...
- Vrei să intri? - Nu.
Nu voi dormi cu ea în seara asta.
Ă... Anne?
Anne!
În regulă.
Iau eu aia, da.
Gata.
- L-am pus. - Ok.
Hmm?
Ai terminat?
Oh, da. Da.
Mișto.
Pot lua eu ăla.
- Ce? - Îl iau eu.
Nu, e în regulă. Mă ocup eu.
- Dă-mi-l. - Nu, e în regulă.
Îl...
- O fac eu. - Dă-mi-l, Christian.
Ă... nu.
Nu. O fac eu.
Mă duc la baie, așa că...
Îl arunc eu. E în regulă.
- Ok. - Mulțumesc.
Aruncă-l.
Doamne, tu chiar...
Hmm. Chiar te crezi foarte tare, nu?
Nu.
Nu pot să cred că te-ai gândit că aș face asta.
Să faci ce?
Știi despre ce vorbesc.
Și ce ar fi aia?
Tu să-mi spui.
- Nu mă gândesc la nimic. - Ba da.
- Nu! Nu. - Mă minți.
- Nu te mint. - Ba da.
"Nu, nu te mint." Ba o faci.
- Nu te mint. - Spune-mi. La ce te gândești?
O, Doamne, ești ciudată acum.
- Nu sunt! - Ba da, ești.
Din secunda în care am terminat, te-ai repezit la prezervativ.
- Încercam să fiu drăguță. - "Pot să-l iau?"
- Ce? Vrei să... - Dă-i drumul.
- Tu să-i dai drumul. - E al meu.
Nu e al tău. Dă-i drumul.
- Nu. - Da, te porți ca un copil.
- Nu-i dau drumul. - Dă-i drumul!
- Nu! - Îi dau eu drumul dacă nu-i dai tu.
- Atunci dă-i drumul. - Tu să-i dai drumul.
- Se va rupe. - Da.
- Dă-i drumul. - Dă-mi-l mie.
- Alo? - Bună, ești Christian?
Da.
Suntem 7-Eleven din Gara Centrală.
Am sunat să vă spun că e un pachet aici,
vă așteaptă.
Trebuie să fie o neînțelegere,
L-am ridicat ieri.
Acesta a venit cu puțin timp în urmă.
Îl țin în mână chiar în timp ce vorbim.
E scris "Christian" pe el, așa că trebuie să fie al dvs.
- Și a fost adus astăzi? - Da, astăzi.
Asta e ciudat... Ați putea să-l deschideți pentru mine?
- Vreți să îl deschid? - Dacă este posibil, vă rog.
Există o mică notă înăuntru.
Există un mesaj?
- Da, vreți să îl citesc? - Da, te rog.
"M-ai acuzat că sunt hoț."
"Cere-ți scuze mie și familiei mele, "
"sau voi face haos cu tine."
Oh, să fiu al naibii... "Haos", ați spus?
Da. "Sau o să fac H-A-O-S cu tine."
Da, ei bine, îl voi ridica cât de repede pot.
E și un număr de telefon aici, vreți să vi-l spun?
Nu, nu contează, o să vin și să ridic pachetul.
- Multumesc pentru ca ați sunat. - Excelent, la revedere.
- Veți purta părul în sus? - Acesta este planul.
- Bine - E timpul?
Unu, doi, trei...
Da!
Ce faci!
- Cum te simți în legătură cu asta? - Grozav.
Ne apropiem.
Sunt dornică să aud cu ce ați venit.
- Bine. Sunteți toți pregătiți? - Absolut.
- E minunat să ne revedem. - Mă bucur să te avem aici.
Acest proiect ridică multe probleme interesante,
de actualitate și umanitare.
Dar provocarea, aici,
este de a ieși din aglomerația mass-media.
Concurența dvs. nu este în alte muzee,
ci dezastrele, terorismul,
și mișcările controversate ale extremei de dreapta.
Păstrați asta în minte, stați calmi
și Daniel vă va spune despre ideea noastră.
Media în mișcare este ceea ce vă recomandăm.
Când faci filme astăzi, trebuie să fii conștient
că oamenii o au o perioadă de atenție foarte scurtă.
Dacă spectatorul nu este atras în două secunde, va trece mai departe.
În 10 până la 15 secunde, maxim, trebuie să creăm de asemenea
ceva atât de puternic sau de interesant
încât oamenii să doresacă să împărtășească pe Facebook,
în social media, presei, creând astfel un efect viral.
Am efectuat studii de piață
cu cele mai împărtășite subiecte pe social media.
În general, sunt grupuri vulnerabile.
Oamenii postează despre femei, persoanele cu handicap,
persecutați rasial, LGBTQ... Puteți face lista mai lungă,
dar există un grup care afectează oamenii și mai puternic:
cerșetorii.
Am vrea să folosim un cerșetor în acest clip,
și chiar să dezvoltăm puțin, punând ca cerșetor un copil.
În plus, cerșetorul va avea păr blond.
Personificând suedezii...
La ce te gândești?
Începem în curtea palatului. Piața este vizibilă.
Deci, există plasarea de produs din primul cadru.
Spre această lucrare de artă...
este în plină zi și piața este strălucitoare
cu promisiunea ei de încredere,
grijulie, de curaj moral și toate lucrurile bune...
Atunci vedem o fetiță apropiindu-se de piață.
Tremură. E singură. Plânge.
E înfășurată într-o pătură murdară
și simțiți că este fără adăpost.
Acestea sunt imagini puternice, așa că am atras privitorul.
Fata continuă să meargă...
- Scuzați-mă? - Îmi pare rău, te rog, continuă.
Imagini puternice, vă întrebați unde se îndreaptă totul.
Plânge când merge...
Intră în Piață...
Și acolo, este timpul pentru neprevăzut.
Opusul total a tot ceea ce reprezintă Piața.
Efectul de surpriză va genera atenția de care avem nevoie,
crearea platformei perfecte pentru exprimarea mesajului dvs.
Toate aceste valori și probleme pe care expoziția dvs.
ar dori să le ridice.
Captivant...
Și nu e deloc ce mă așteptam.
- Asta e bine. - O abordare inedită.
Asta am vrut să obținem.
Deci, ce se întâmplă?
Exact, ce se întâmplă?
Ei bine, nu ne-am dat seama exact ce va fi,
dar într-un fel sau altul,
fata va fi rănită în interiorul Pieței.
Ce vreți să spuneți prin "va fi rănită"?
Ei bine, este ultimul lucru la care se vor aștepta spectatorii,
și opusul...
- Bună. - Grozav! Intră.
Michael, te pot deranja pentru o secundă?
Christian, ar fi minunat dacă v-ați putea alătura.
Ar fi minunat dacă v-ați putea alătura.
- Să o luăm de la început. - Trebuie să fie la curent cu asta.
Arată bine.
Este abordarea corectă. Dă-i drumul, mergeți cu ea.
- Aș putea trece prin ea... - Trebuie să plec.
- Pa. - Dar...
Bine, vom face o recapitulare mai târziu. Să mergem mai departe.
Explică, te rog.
Ce se întâmplă aici este exact ceea ce vrem să realizăm.
Întrebări ca acestea reflectă
modul în care publicul larg și mass-media vor reacționa.
- De asta mă tem. - Nu vă temeți...
Scuzați-mă... Care e numele tău?
Bună...
- Da, tu. - Nicki.
- Ai permis de conducere? - Da.
Hai și tu.
- Chiar acum? - Da. Te rog.
Ne-am pregătit, desigur,
pentru gestionarea crizelor.
Face parte din analiza noastră de risc, pregătirea pentru orice probleme externe.
Aceleași probleme pe care le simt aici.
Ne putem descurca.
Nu mă enerva! Nu fi prost!
Nu știu despre ce vorbești.
- Scrie "Christian" aici. Și acolo. - Da, dar...
- O. Esti Christian? - Nu, e șeful meu.
- Șeful tău? Unde e șeful tău prost? - Ascultă...
- Unde e șeful tău prost? - Vorbește mai încet.
Nu am nimic de-a face cu toate acestea...
- Vreau numărul lui de telefon. - Nu îl poți avea.
De ce nu? Uite ce mi-a făcut, trebuie să vorbesc cu el.
Îmi pare foarte rău, am făcut o greșeală.
Ce? De ce ați scris asta? Părinții mei cred că sunt un hoț.
Nu mă vor lăsa să joc mingea sau altceva! Din cauza voastră!
- Hei, ascultă... - Ați pus asta în cutia mea de scrisori.
Nu am fost eu, era șeful meu.
Nu, ai făcut asta! Minți. Tu ești Christian.
- Mă minte! - Calmează-te.
Uite ce a pus în cutia noastră de scrisori!
Acum părinții mei cred că sunt un hoț.
- Șeful meu a fost jefuit... - Pot doar să stau acasă și să putrezesc!
I-au luat telefonul și portofelul...
Atunci a pus o notă în toate cutiile poștale.
- De ce râzi? - Ei bine, este...
- Nemernicule! Taci. - Calm...
- Nu te poți certa aici. - Uite ce a scris.
Nu am dreptul să fiu furios?
Nu știu cine are dreptate aici.
Se preface că are un șef pe nume Christian.
Și se preface că nu înțelege suedeza mea...
Tradu, ca să înțeleagă idiotul.
Nu-mi mai spune un idiot.
- Dă-mi numărul lui! - Șșt! Calmează-te!
- Hei, unde te duci? - Hei! Ce faci?
Ce este în neregulă cu tine?
Ce vrei să fac? N-am făcut asta!
- Iisuse! - Ce naiba faci?
Îmi pare rău.
- M-ai speriat! - Tu m-ai speriat!
- Doamne! - Îmi pare rău, dar...
- Nu e momentul potrivit. - Este o urgență.
- Ce? - Scuzați-mă. Scuze.
În regulă...
Unul dintre curățători a reușit să măture
părți ale exponatului Gijoni.
- Grămezile nu arată la fel. - Faci mișto de mine?
Au dispărut grămezile?
Nu, dar nu arată la fel.
Și am găsit o pungă plină cu pietriș.
Deci, voi apela la compania de asigurări.
Nu, nu, nu! Nu face asta.
Unde e pietrișul? Pietrișul care a fost îndepărtat?
Într-o pungă? Grozav.
Și avem fotografii, nu-i așa?
- M-hm. - Uite cum facem...
Ne întâlnim jos în 5 minute, cu fotografiile și pietrișul
și o vom rezolva. Fără să spunem nimănui nimic.
Nu înțelege nimic, ea este americancă.
Vorbești serios? Vom aranja grămezile?
Sigur, va fi bine. Hm?
Vom rezolva problema.
- Ok. - Mm-hm?
Mm-hm. Da. Ok.
Îți amintești ce s-a întâmplat între noi noaptea trecută?
Am fost aici.
Da, nu, după aceea.
- Am plecat. - Da. Și apoi?
- Ne-am suit în mașină. - Mm-hm.
Ne-am dus la tine.
Nu?
- Am pierdut ceva? - Mm-mm.
Ai deschis o sticlă cu vin, ne-am așezat.
Am vorbit, ne-am simțit bine.
Și apoi ce s-a întâmplat?
Vrei să ajungi la ceva anume?
- Da. - Ai ceva...
Foarte particular.
De ce nu vrei să clarifici și spune-o?
Pentru că vreau s-o spui tu. Vreau să ții minte.
De ce ți-e așa greu să spui...
Vino.
De ce e așa de...
Nu înțeleg de ce ți-e așa greu să spui asta.
- Am făcut sex. - Grozav, da.
De ce nu ai spus-o tu?
Tu n-ai vrut să o spui.
Ok, ai fost în mine, asta s-a întâmplat.
- Da, sunt... - Ai fost în mine.
- Sunt conștient de asta. - Ok, bine.
Deci îți aduci aminte.
Ascultă, e doar o parte.
Da, e o bună parte.
Când un bărbat și o femeie, știi...
Bărbatul e...
- Bine. - Înăuntrul femeii, da?
Și asta înseamnă ceva, nu?
Absolut.
Ok. Ce a însemnat pentru tine?
Chiar m-am simțit bine în acea seară.
- M-am simțit. Chiar m-am simțit. - Bine, bine, și eu...
Poți, te rog, să vorbești mai încet?
Că e cineva chiar acolo.
- Da, da. Îmi place de tine. - Mm-hm.
Și am o legătură emoțională cu tine,
și aș vrea să explorez această legătură pentru că e important pentru mine.
Nu mă duc să fac sex cu oricine.
Știi? Trebuie să fac asta.
Tu te duci și faci sex cu oricine?
Scuză-mă?
Tu te duci și faci sex cu multe alte femei?
Ă...
E ceva ce faci de multe ori?
E o întrebare cam personală, nu?
Ei bine, și să fii în mine e cam personal, așa că...
Dar care e legătura?
Te întreb cât de des o faci.
Cât... Cât de des zici că iei femei...
pe care nu le cunoști prea bine,
cu care faci sex și ești în ele?
Nu sunt sigur...
Nu îți amintești de ele?
Ba da, sigur, îmi amintesc. Da.
Le știi numele?
- Da. - Da?
- Mm-hm, da. - Mereu?
- Mereu. Da. - Da.
Deci care e numele meu?
Știu cum te cheamă.
Ok, bine atunci, care e?
Nu vreau să continuu chestia asta cu tine.
E prostesc.
Oricare ar fi știut numele cuiva
ar fi zis "bineînțeles că îți știu numele..."
Numele.
- Știu cum te cheamă. - Cum?
Anne.
Ok.
Chiar m-ai enervat.
- Da. - Da.
Cred că ești fascinant.
O, acum o să trecem la... Oo.
Da, cred că ești atât de interesant.
Da, chiar cred. De abia încep să te citesc.
- Mă citești? - Da, da.
Hai să auzim.
Cred că ești interesat să-ți folosești poziția,
care e o poziție de forță,
ca să atragi femei și să le cucerești.
Asta cred eu.
Îmi pare rău.
Mm-hm. Așa te-am băgat în pat?
Ei bine, la mine n-a funcționat așa.
- O, nu. Desigur nu. - Deci admiți acum.
La tine nu a funcționat. Pe tine nu te stârnește asta în niciun fel.
Sunt multe chestii, dar nu cred că e...
Nu are legătură cu faptul că sunt...
Eu... Nu cred.
De ce e așa de greu de admis că puterea e excitantă?
- Admite. - Dar nu e adevărat pentru mine.
- Nu e adevărat. Ok. - Nu.
Voi admite eu altceva.
Sunt foarte mândru că te-am cucerit.
- Ești? - Da.
- Mândru că m-ai avut. - Mm-hm.
Tu... Ești chiar o partidă bună...
Da. Hî?
Ești chiar o partidă bună.
"M-ai acuzat că sunt hoț."
"Îmi vei cere scuze mie și familiei mele, "
"sau voi face haos cu tine."
- Tati! - De ce nu ai deschis ușa?
Și de ce nu ai venit să ne iei?
Nu era rândul meu să o fac.
- A trebuit să o sunăm pe mama! - Nu mi-a spus...
- Du-te înăuntru, idioato! - Încetează!
Nu... Ce se întâmplă aici?
Ce s-a întâmplat? Nu vă bateți așa...
Ce este în neregulă cu tine?
- Proasto! - Te urăsc!
- Dă-mi drumul! - Încetează!
Hei, hei...!
Ce faci? Nu, du-te în camera ta.
Ce s-a întâmplat, Lise? Nu!
Lilly? Ce am vorbit despre trântitul ușilor?
Ce am vorbit despre asta?
Ce am vorbit despre trântitul ușilor?
Am vorbit despre asta. Ce e în neregulă cu voi două?
Lise? Ești cea mai mare... Ce e cu toate astea?
Alo?
De ce te bați așa?
Ce s-a întâmplat?
- Îmi pare rău, tati. - Nu, a fost vina mea.
Am ridicat vocea. N-ar fi trebuit să strig așa.
Îmi pare rău. Iartă-mă.
Vrei să aștepți aici până mă duc să o iau pe Lise? În regulă?
Bine ați venit! Sunt încântat să văd o așa mulțime.
Iată seturile pentru noua noastră expoziție,
una care este într-adevăr foarte promițătoare.
Pentru a intra, trebuie să decideți dacă aveți încredere în alte persoane,
sau dacă nu o faceți, nu aveți încredere în ele.
Asta se face prin apăsarea butonului corespunzător.
Sunteți bineveniți să faceți asta acum.
Emoționate? Să vedem ce se întâmplă în continuare.
- Putem? - Tu ce crezi?
- Așa scrie. - Deci, n-ar trebui?
- Aici? - M-hm.
Este în regulă? Se simte ciudat?
Da.
Va fi interesant de văzut dacă mai sunt acolo când ne întoarcem.
Asta îmi amintește de ceva ce mi-a spus bunicul tău.
Era un băiat, în jur de 6 ani.
Și era pe cale să iasă la joacă...
Părinții lui i-au făcut o etichetă și i-au scris numele și adresa pe ea.
I-au atârnat-o de gât și l-au trimis să se joace
de unul singur în mijlocul orașului Copenhaga.
Imaginați-vă dacă v-aș fi făcut asta când aveați șase ani.
Asta nu s-ar fi întâmplat niciodată. Atitudinile se schimbă...
Pe atunci, oamenii aveau încredere că alți adulți
vor ajuta copiii dacă aveau probleme sau se rătăceau.
Dar în zilele noastre, avem tendința să privim
ceilalți adulți ca pe potențiale amenințări.
- Înțelegi? - Ce legătură are cu asta?
Totul. Citiți din nou asta și veți înțelege.
Citiți-o din nou. Cu voce tare.
"Piața este un sanctuar de încredere și îngrijire."
"În limitele sale, toți împărtășim drepturi și obligații egale."
Nu am bani. Îmi pare rău, nu am bani.
Nu am bani.
Alo?
Bună, eu sunt Pauline de la YouTube Suedia.
- O, salut... - Felicitări pentru 300.000.
- Scuzați-mă? - Felicitări pentru 300.000 de click-uri.
- 300.000 de vizualizări? - Corect.
Videoclipul dvs. a înregistrat mult trafic în doar câteva ore.
Într-adevăr? Ei bine, e drăguț.
Presupun că te referi la discursul artistului nostru.
Nu, e "copil blond cerșetor aruncat în aer".
Motivul pentru care sun este să vă întreb
dacă sunteți interesat de anunțuri,
pentru împărțirea veniturilor cu partenerii.
- Alo? - Trebuie să înțeleg ceva...
Avem un clip pe YouTube
care prezintă copiii aruncați în aer?
Eu nu am văzut clipul...
Nu lucrez cu conținut.
Nu, desigur că nu. Ascultă, te pot suna înapoi
în zece minute când știu mai multe despre asta?
- Sigur. - Așa voi face. Grozav. Pa.
Acest lucru nu se poate întâmpla.
De necrezut...
Scuză-mă, mă poți ajuta?
Nu?
- Ai putea să mă ajuți? - Îmi pare rău...
Scuză-mă.
Bună. Poți să...
Hei, hei. Am nevoie de ajutorul tău.
Mă poți ajuta, te rog?
Mă poți ajuta, te rog.
Da, tu. Mă poți ajuta, te rog?
Poți veni cu mine, te rog?
Vino, te rog.
Vino. Vino. Hai.
Am nevoie de ajutor.
Mulțumesc.
Doar...
Ă, așteaptă.
Așteaptă aici.
Nu-mi găsesc fetele.
Mă duc să le caut.
Dacă se întorc aici,
să le spui, te rog, că mă voi întoarce.
Și ai grijă... de plase.
Și fetele mele, dacă vin,
spune-le că mă întorc în cinci minute.
Da. Mulțumesc.
"Oamenii ăștia ar trebui să ardă în iad.
Dacă mă întâlnesc cu ei pe stradă, le trag un pumn în față."
"Faceți bani speriând de moarte oamenii."
"De ce n-au murit oamenii ăștia?"
- Bine. - A venit.
Cel puțin i-am făcut pe oameni să vorbească.
... au produs acest videoclip cu banii contribuabililor...
Bună...
Bună, Elna.
Și alt lucru pe care îl fac, de care sunt inconștienți,
este atacul asupra unuia
din cele mai vulnerabile grupuri din Suedia, cerșetorii.
Oameni care stau zi și noapte în fața magazinelor.
Un astfel de videoclip este un atac direct împotriva lor.
Ce este cu adevărat bolnăvicios este că fiica mea de 6 ani...
- Ai putea să-l oprești? - ... vede organele care zboară...
Cine e idiotul ăla?
Elna, asta este o oportunitate să luăm o poziție.
Nouă, ca muzeu, nu trebuie să ne fie frică să împingem limitele.
Să depășim tot felul de tabuuri.
Nimic nu trebuie să stea în calea libertății de exprimare.
Asta e convingerea mea. Este ceva pentru care trebuie să lupți.
Fără îndoială.
BabyBjorn...
Crezi că vor să doneze bani acestui muzeu?
Îți dai seama
că n-am avut nimic de-a face cu acest videoclip?
- Nu l-am făcut... - E complet irelevant.
Serios.
Am o întâlnire de consiliu la care trebuie să particip.
Și vreau să mă asigur că vei respecta
deciziile pe care le luăm.
Ei bine, depinde despre ce vorbim.
Vor fi decizii legate de consecințele acestei situații.
- Evident. - Bine.
Bun.
Fetelor, dacă vreți să desenați,
sunt câteva creioane acolo.
- Nu... - Nu vreți? De ce nu?
Încă un lucru. Avem nevoie pentru presă de fotografii noi cu tine.
- Pentru ce? - În cele pe care le avem, zâmbești.
Bine ați venit.
Christian?
Ține minte că ei nu știu despre clip.
Vă voi cere prudență maximă
pe parcursul acestui spectacol.
- Ce se întâmplă? - Va fi interesant!
Bine ați venit în junglă.
În curând vă veți confrunta cu un animal sălbatic.
Așa cum știți cu toții, instinctul de vânătoare
e declanșat de slăbiciune.
Dacă arătați frică, animal o va simți.
Dacă încercați să scăpați, animalul vă va vâna.
Dar dacă rămâneți perfect nemișcați,
fără să mișcați un mușchi,
animalul s-ar putea să nu vă observe.
Și veți putea să vă ascundeți în cireadă,
în siguranță cu gândul că altcinva va fi prada.
Ce se întâmplă?
- Este destul de feroce. - Da.
Salut.
Oprește-te.
Foarte hazliu.
Hai, pleacă.
Pleacă.
Haide.
Ok...
Să-l aplaudăm pe Oleg Rogozjin.
Uimitor!
Grozav! Mulțumesc foarte mult.
Oleg, tocmai am spus...
Spun doar că...
Doar spuneam...
Ajutor...
Hei...
Asta doare un pic...
Alo? Ajutor...
Fredrik, ai putea să mă ajuți?
Bine... Ajutor!
Încetează! Hei! Încetează!
Nenorocitule!
Omoară-l, pentru numele lui Dumnezeu!
Ești Christian?
Tati?
De ce nu te duci sus? Nu va dura mult.
Puteți aștepta afară.
- Ce faci aici? - Ai pus asta în cutia noastră de scrisori.
- Părinții mei cred că sunt un hoț. - Nu ar trebui să fii aici.
Ba da, ar trebui. Și ar trebui să-ți ceri scuze.
Ascultă-mă, nu ar trebui să fii aici.
Asta este chiar ciudat. Trebuie să pleci.
- Stai aici. Hei! - Nu.
Hei...
- Hei, oprește-te! - Nu striga, oamenii dorm.
Dacă îți cer scuze, o să plec.
Ascultă-mă cu atenție...
Îmi pare foarte rău dacă scrisoarea mea ți-a provocat necazuri.
Nu are nimic de-a face cu tine. Te rog, lasă-mă să termin...
Nu era nimic personal.
Tot ce am vrut a fost să-mi recuperez lucrurile.
- Ce faci? - Noapte bună. Acum pleacă.
Stop!
Hei! Stop!
Ce faci? Valea!
- Hei! - Oprește.
Nu. Cere-ți scuze mie și familiei mele!
Nu mai striga! Oprește-te și ieși afară!
Îți voi trage una, crede-mă.
Număr până la trei. Unu, doi...
Ieși afară.
Ieși afară!
Să intrăm.
Ce faci? Nu face asta!
Nu mai face asta!
Încetează!
M-ai făcut hoț, așa că fac haos cu tine!
Oprește-te...
Nu! Să nu...
- Sunt vecinii mei! Ieși afară! - Ajută-mă!
- Hei? Hei? - Valea!
De ce nu m-ai ascultat?
Ar fi trebuit să mă fi ascultat.
Da? Acum du-te acasă.
În regulă, duceți-vă și spălați-vă pe dinți.
Hai, spălați-vă pe dinți... Dați-vă pantofii jos mai întâi.
Ajutor!
- Alo? - Ajută-mă...
E cineva aici?
Alo?
Ajutor!
Așa... Da.
Ajută-mă!
Ajutor!
Ajută-mă...
Ajutor!
Ajută-mă...
Ajutor...
Persoana pe care încercați să o contactați
nu este disponibilă...
Ă, bună...
Probabil că poți vedea cine este.
Ne-am întâlnit pe scările mele.
Am încercat să sun, dar nu a răspuns nimeni.
Deci, acum fac acest clip video.
Pentru că ai absolută dreptate.
Îmi cer scuze pentru lucrul ticălos pe care l-am făcut.
Te-am acuzat că ești un hoț.
Arată asta părinților tăi,
ca să știe că nu ești un hoț.
Biletul spunea că mi-ai furat telefonul și portofelul,
dar nu era adevărat.
Vreau să subliniez că pur și simplu nu este adevărat.
Aș vrea să-mi cer scuze. Am făcut un lucru rău.
A fost egoism din partea mea.
Neglijent și părtinitor și sunt...
Privind în urmă, ar fi trebuit să intru în clădirea dvs.,
să bat la uși și să pun o întrebare simplă.
Dar la asta nu m-am gândit deloc, deoarece...
Ei bine, sincer, mi-a fost prea frică.
Frică de oamenii care trăiesc...
Frică de oamenii pe care mi-i imaginam trăind într-o clădire ca a ta.
Aceste așteptări negative spun ceva despre mine.
Ele spun ceva despre societatea noastră,
pentru că sunt sigur că nu sunt singurul cu prejudecăți...
Și voi aveți preconcepții despre noi,
probabil din cauză că viețile noastre sunt atât de diferite.
Atât de repede se ajunge la politică
și la distribuția averilor.
Deoarece aceste probleme nu pot fi rezolvate doar de indivizi.
Societatea trebuie să acorde și ea o mână de ajutor. Nu e suficient
să recunosc că m-am înșelat și să vă cer scuze într-un videoclip.
Sunt implicate probleme structurale,
mai mari, la care societatea trebuie să facă față.
Cunosc, de fapt, pe unul din cei 291 de oameni
care dețin mai mult de 50% din averea lumii.
Un tip ca acesta ar putea repara toate astea într-o clipă.
Bine ați venit...
Am...
Am convocat această conferință de presă
ca răspuns la un anumit videoclip care circulă pe Internet.
Credem că este cel mai bun mod să ne ocupăm de întrebările dvs.
Această sesiune va fi condusă de șeful nostru curator,
Christian Juel Nielsen.
Bună.
Ei bine, așa cum am spus mai devreme...
Suntem aici pentru a discuta clipul video
publicat pe site-ul muzeului și pe canalul nostru YouTube.
Am primit o masivă cantitatea de mesaje
și răspunsuri indignate
cu privire la acest videoclip, și acest lucru ne doare.
- Te rog, poți să vorbești mai tare? - Da, cu siguranță.
Ne pare rău că am cauzat această tulburare,
mai ales din moment ce acest clip a fost publicat din greșeală.
Acest muzeu are proceduri clar definite.
Este rolul meu să supraveghez toate comunicările noastre
și eforturile de marketing.
În acest caz special, nu am respectat pe deplin protocolul,
și acest videoclip a fost publicat fără știința mea.
Am acționat iresponsabil în această chestiune,
și, prin urmare, în acord cu consiliul nostru,
am decis să mă retrag.
- Vreți să spuneți că demisionați? - Da.
- Când? - Cât mai repede posibil.
- Ai fost dat afară? - Nu, a fost o decizie unanimă.
Am simțit că ar fi cea mai bună soluție.
Definiți "noi".
Asta ar fi eu, managementul nostru și consiliul nostru.
Unde este solidaritatea voastră cu membrii fără voce
și vulnerabili al societății?
Unde este solidaritatea voastră cu membrii fără voce
și vulnerabili al societății?
Ar trebui să vă fie rușine!
Asta e un mare rahat...
Ați început prin a spune că dvs. și consiliul muzeului
ați fost de acord să renunțați.
Da, asta a fost decizia noastră.
Aceasta nu este imaginea pe care dorim să o proiectăm.
Deci ați atins limita la care libertatea de exprimare
poate fi controlată?
Ați lovit tavanul în termeni de comunicare?
Credeți personal că ați depășit linia?
Cred că libertatea de exprimare
vine cu anumite responsabilități.
Trebuie să reflectați la ceea ce vreți să exprimați.
Dar depinde de dvs. limitarea liberei exprimări?
Nu este o astfel de autocenzură un motiv de îngrijorare?
- Sunteți într-o poziție puternică. - Decizia nu a fost doar a mea.
Dar ați luat parte la această decizie.
Ați exprimat în mod clar că acest clip
a fost atât de dezagreabil încât vă simțiți obligat să demisionați.
Am făcut o greșeală, clipul a fost publicat fără aprobarea mea.
Deci, acolo se trage linia? O fată dintr-o ficțiune...
Nu, nu este. Cum am spus, acest lucru nu are nimic de-a face
cu propriile mele opinii.
Puneți un capac la libera exprimare!
Acestea nu sunt opiniile mele personale.
Vorbim despre muzeu și rolul meu profesional.
Ce nu înțelegeți despre asta?
Acesta este un viitor foarte alarmant
pe care îl creați pentru societatea noastră.
Destul de sincer, e de rahat!
Christian... Christian?
Am niște întrebari despre conținutul clipului.
Cum s-a nimerit alegerea unei fete blonde cerșetoare ce explodează?
Asta a venit de la agenția de PR.
Dacă ați vrut să faceți paralelă la sărăcia din UE,
de ce nu ați luat un copil brunet?
Cum răspundeți la asta?
Așa cum încercam să explic,
nu m-am ocupat în mod responsabil...
- Răspundeți la întrebare! - Am primit un mesaj...
... care ar putea arunca o lumină asupra chestiunii.
Sper.
Este o declarație de la departamentul nostru de marketing
și agenția pe care am folosit-o.
"Vrem să subliniem faptul că clipul"
"publicat pe site-ul muzeului și pe canalul YouTube"
"nu exprimă deloc punctul de vedere al muzeului."
"Clipul a fost produs ca o pură speculație"
"care să genereze atenție pentru o expoziție viitoare."
- Deci, e vorba doar de speculații? - Ce expoziție e asta?
Veți arunca în aer copiii?
Ce fel de expoziție este?
Pentru a explica cel mai bine tema expoziției,
voi cita manifestul artistului, care sună cam așa:
"Piața este un sanctuar de încredere și îngrijire."
"În limitele acesteia, toți împărtășim drepturi și obligații egale."
- Ați putea repeta ce ați zis? - Liniște, lăsați-l să vorbească.
"Piața este un sanctuar de încredere și îngrijire.
"În limitele acesteia, toți împărtășim drepturi și obligații egale."
- Care este numele artistului? - Lola Arias.
- Repetați numele de familie, vă rog. - A-R-I-A-S.
Toate materialele de presă sunt pe site-ul nostru.
- Inclusiv fotografii ale lui Lola Arias? - Da, la rezoluție înaltă.
Atât artista, cât și o parte din munca ei.
Există un kit de presă extins acolo pentru descărcare.
Muzeul speculează cu detalii dezgustătoare pentru a atrage atenția
Imamii, preoții și rabinii se unesc împotriva campaniei PR
Iată expoziția pe care au vrut să o lanseze
Antrenorii sunt Therese Johansson,
Yasemin Beyasit, și Josephine Kalmlund.
Și acum vin "Bobcats"!
Grozav! Hai să facem asta!
Hai, fetelor!
Hei, fetelor, ați făcut treabă bună azi.
Bun lucrul de echipă. Așa se lucrează împreună.
Sunt foarte, foarte mândru de voi, fetelor.
Hei, Ellen, ascultă.
Ce-i cu atitudinea asta?
Uită-te la mine.
Să stai acolo să-ți plângi de milă nu te ajută.
Ok? Nu-ți mai irosi energia cu gândurile alea.
Folosește-o să ajuți echipa.
Fetelor, dacă vă încurcați, corectați și mergeți mai departe.
Dacă vă simțiți vinovați nu vă ajută.
Ok? Cum vă simțiți?
Bine. Mergeți și faceți duș.
Foarte bine.
Hei, unde mergem?
Vă voi explica într-un minut.
Țineți minte băiatul care ne aștepta noaptea trecută?
Locuiește acolo. Trebuie să vorbesc cu el.
Va dura doar 10 minute. 20, maxim.
Nu vă supărați dacă așteptați în mașină, nu?
Este în regulă?
Tati?
Tati!
Ce este?
Putem să venim și noi?
- Dacă vrea și ea. - Tu vrei?
Sigur să mergem.
- Ești bine? - Da.
Bună... Îmi pare rău că deranjez. Numele meu este Christian.
Asta poate suna un pic nebunește, dar speram...
Ați primit o scrisoare să vă acuze că sunteți hoț?
Care afirmă că ați furat un telefon și un portofel?
- Pardon? - O scrisoare.
Care acuză că sunteți hoț.
- Ce am primit? - O scrisoare cu un mesaj ciudat.
- În cutia mea de scrisori? - Da.
Le-am pus în toate cutiile din această clădire.
Nu am nici o idee despre ce vorbești.
Ar putea altcineva din gospodăria dvs. să fi găsit-o?
Fosta mea soție se întoarce să facă curățenie.
Ea aruncă orice scrisoare care nu are numele meu pe ea.
Mai am o întrebare...
Sunt niște copii care trăiesc în această clădire?
- Sigur, de ce întrebi? - Caut un băiat.
Are zece sau doisprezece ani... Păr negru închis.
Cam așa de înalt? Părul întunecat...
- 10, 13 ani... - Da.
Locuiește aici?
Înainte. Nu l-am mai văzut pe aici.
- Familia locuia aici? - Cred că s-au mutat.
Înțeleg...
- Știi unde s-au mutat? - Nu, n-am nicio idee.
Mă tem că nu vă pot ajuta.
- Bine. - La revedere.
Resincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro