PANGLICA ALBĂ O poveste despre copii germani
Nu știu dacă povestea pe care vreau să v-o spun
e adevărată în totalitate.
Unele lucruri le știu din auzite..
După atâția ani, multe au rămas încă neclare,
și multe întrebări au rămas fără răspuns.
Dar cred că trebuie să povestesc ciudatele întâmplări
ce s-au petrecut în satul nostru.
Probabil că ele ar putea
lămuri unele lucruri ce s-au întâmplat în această țară.
Cred că totul a început cu accidentul de călărie al doctorului.
După sesiunea de dresură a cailor de pe moșia baronului,
el se îndrepta spre casă,
să vadă dacă nu-i sosise vreun pacient.
La intrarea în grădină
calul i s-a împiedicat de o sârmă
legată de doi copaci.
Fiica lui a văzut accidentul de la o fereastră,
i-a anunțat pe vecini,
aceștia la rândul lor l-au anunțat pe administratorul moșiei,
și astfel doctorul, aflat în agonie,
a fost dus la spitalul districtual
aflat la 30 km.
Vecina, o femeie singură de vreo 40 de ani,
era moașa satului.
După ce soția doctorului a murit în chinurile facerii
ea a devenit indispensabilă, având grijă de casă și de primirea pacienților.
După ce s-a îngrijit de cei doi copii ai doctorului
ea s-a dus la școală să-l ia pe fiul ei, Karl.
- Ai văzut-o pe Anni? - Nu mă saluți?
Bună, dnă Wagner. Iartă-mă.
Bună, Klara.
Ne făceam griji că Martin a uitat cum trebuie să se poarte.
E în regulă.
Ce face domnul doctor?
Nu prea bine.
- Trebuie să rămână în spital? - Nu știu.
Mergem la Anna, să-i dăm o mână de ajutor.
Bine!
- Ți-a plăcut corul? - Da.
Arată ce bine cânți.
La revedere, dle profesor.
Ultima e o bătaie cu ouă stătute!
Dacă îmi amintesc corect
mi s-a părut straniu că, în loc să se împrăștie spre casele lor,
copiii din preajma Klarei,
s-au îndreptat cu toții spre ieșirea din sat.
Aș putea decupa niște animale pentru voi,
ca săptămâna trecută.
Ți-ar plăcea?
Le putem colora împreună.
Sau să le decupăm din hârtie colorată?
Din cea aurie pe care am primit-o de Paște?
Vino...
O să pregătesc ceva de mâncare.
Și dacă nu se mai întoarce niciodată?
Ce?
Ei na!
Nu vorbi prostii!
Se va vindeca, ca și gripă.
Îți amintești iarna trecută?
Erai foarte bolnav, așa-i?
Și apoi...
Bună, Anni!
Cum ești?
Te putem ajuta?
Cum a ajuns sârma acolo? A spus doctorul ceva?
Nu prea avea chef de vorbă:
i-a intrat clavicula în gât.
Am întrebat-o pe fiica sa dar n-are idee.
Călărește pe-acolo zilnic.
- Te-ai uitat la sârmă? - Sigur.
E subțire, dar rezistența.
Aproape invizibilă.
Scuze, Madame, cântați prea bine pentru mine.
Nu te scuza, concentrează-te. O să ne ajute pe amândoi.
Cântați prea repede pentru mine, M'am. Nu sunt Frederic cel Mare.
Cum ar fi putut cânta el Schubert?
Hai să mai încercăm Variațiunile.
Dragule, dacă îți place muzica, șezi lângă mine și întoarce paginile.
Dacă te-ai plictisit, du-te în camera ta.
Sau să nu te văd.
Devin nervoasă când te-nvârți pe-aici.
Cât e ceasul? Unde-i dădaca?
Cu gemenii, bănuiesc.
- E nouă fără douăzeci. - Nouă fără douăzeci?
Trebuia să fii demult în pat!
Și-a făcut temele?
Desigur, M'am.
Vrei să-mi întorci paginile, sau nu?
Da.
Atunci vino aici!
Să ne întoarcem la Temă.
Exersează Variațiunile, ori nu mai e distractiv.
O să fac tot ce pot, baroană.
De la măsura 9.
Iartă-ne, tată.
Iartă-ne.
În seara asta, nimeni de aici n-a mâncat.
Când s-a întunecat și voi nu v-ați întors,
mama v-a căutat în tot satul plângând.
Cum puteam să cinăm, temându-ne pentru voi.
Putem să ne bucurăm acum de cină,
după ce am auzit scuzele voastre mincinoase?
Nu știu ce e mai rea:
absența sau întoarcerea voastră.
În seara asta vom merge cu toții nemâncați la culcare.
Sunteți desigur de acord cu mine
că nu pot lăsa fapta voastră nepedepsită,
dacă vrem să continuăm să viețuim în respect unii față de alții.
Așa că mâine seară, pe vremea asta,
fiecare din voi va primi, în fața fraților voștri,
10 lovituri de baston.
Până atunci, puteți să reflectați la abaterea voastră.
Sunteți de acord cu mine?
Da, tată.
În regulă, atunci. La culcare acum, cu toții.
Nu mă atinge!
Mama voastră și cu mine de-abia dacă vom putea dormi:
va trebui să vă bat și loviturile ne vor durea mai mult pe noi decât pe voi.
Lăsați-ne singuri și mergeți la culcare!
Când erați mici,
uneori mama voastră va lega o panglică albă
în păr sau în jurul brațului.
Culoarea ei albă trebuia să vă reamintească de inocență și puritate.
Credeam că de acum sunteți destul de educați
ca să nu mai aveți nevoie de asemenea atenționări.
M-am înșelat.
Mâine, odată ce bătaia vă va purifica,
mama vă va re-lega o panglică,
și-o veți purta
până ce vom putea avea din nou încredere în voi.
Unde e sârmă?
Cine a luat-o?
Nu știu.
N-ai fost aici?
Erai în oraș cu tatăl tău?
Nu.
- Atunci erai aici. - Am fost la școală.
Când ai plecat, sârma era încă aici?
N-am verificat.
- Când te-ai întors? - La amiază.
Am pregătit prânzul pentru doctor și pentru copii.
Îl ajut de când i-a murit soția.
De când?
De când s-a născut Rudolf, acum cinci ani.
Sunt moașa satului. Lucrăm împreună.
- Dar n-ai văzut nimic? - Nu.
Cât a stat sârma acolo?
N-am văzut-o deloc.
Nimeni n-a văzut-o nici înainte nici după!
S-a legat ea însăși de doi copaci și a dispărut de una singură!
Chiar?
Mamă!
Ce e?
Scuză-mă.
Ziua de după accidentul doctorului
n-a adus nici o soluție pentru dezlegarea misterului.
Apoi un al doilea, mult mai tragic incident,
i-a făcut pe oameni să-l uite aproape cu totul pe cel dintâi.
Soția unui arendaș a murit într-un accident de muncă.
Femeia, care avea un braț rănit>
era scutită de administrator de la muncile de recoltare,
având sarcini mai ușoare la joagăr.
Stai afară! Nu sunt gata.
Ieși!
În aceeași zi, am avut o întâlnire stranie.
Era frumos și cald,
așa că am decis să-mi îmbunătățesc meniul sărăcăcios cu niște păstrăv brun,
de care râul era plin.
Baronul mi-a dat voie să pescuiesc acolo.
Martin!
Martin, ai grijă!
Ți-ai pierdut mințile?
Vrei să-ți rupi gâtul?
Bună, dle.
Ce-i asta? Ai înnebunit?
Știi ce înalt e?
Nu m-ai auzit strigându-te?
Ba da.
Și?
M-ai văzut și ai vrut să mă impresionezi?
Atunci de ce...
I-am dat o șansă lui Dumnezeu să mă omoare.
N-a făcut-o, deci e mulțumit de mine.
Ce spui?
EL nu vrea să mor.
Cine nu vrea să mori?
Dumnezeu.
De ce ar vrea Dumnezeu ca tu să mori?
Promite-mi să nu mai faci așa ceva!
Uită-te la mine!
Promite-mi!
Nu ai încredere în mine, nu-i așa?
Ba da, am dle.
În regulă.
Du-te acasă. Mâine, după ora de pian, o să vorbesc cu tatăl tău.
Nu, vă rog, nu-i spuneți!
E acolo.
Ai grijă, totul e putred.
Cine a trimis-o aici sus?
N-am idee.
Trebuie să punem lucrurile cap la cap. S-a prăbușit printre astea.
Ai văzut tu?
Nu chiar.
Știi cum merge treaba.
Șeful i-a trimis aici sus pe cei care sunt slabi la recoltat.
Cine a pus-o pe ea?
Pe drumul spre casă, după strania întâlnire cu Martin,
am întâlnit-o pentru prima dată pe Eva...
Bună!
Scuză-mă!
Iartă-mă că te acostez.
Nu ești noua bonă de pe moșie?
De ce?
Se spune că ești dinTreglitz.
Cine spune?
Localnicii.
Și?
Nimic...
Nu știu...
Eu sunt învățătorul.
Chiar mă gândeam...
Când te-am văzut, m-am gândit...
Sunt fiul croitorului din Vasendorf.
- Știu - Poftim?
Baroana mi-a spus.
Ce?
Că învățătorul e din satul vecin cu al meu.
Da, înțeleg...
Ei... credeam..
Pare că te duci înspre acolo...
Unde?
Înapoi acasă, la Treglitz.
Da?
- Mergi acolo? - Da.
Mă gândeam...
dacă tot treci prin satul nostru, ai putea...
să-l saluți pe tata și să-i dai niște pește?
Ce?
I-ar face plăcere.
Mai cu seamă la sfârșit de săptămână.
Cum..?
Nu știu.
Din păcate, n-am în ce să-l împachetez.
Nici eu.
Din păcate...
I-am putea lega cu fir de undiță.
Așa, pe bicicletă?
Nu-i o idee prea bună.
Mda, era doar o idee.
Da.
E bicicleta ta?
Nu, a moșiei.
E prima ta zi liberă?
Trebuie că te bucuri că mergi acasă.
Îmi dau seama.
Ei... am un drum lung de făcut.
Ei...
La revedere.
Dacă-l vezi pe tata în Vasendorf,
salută-l din partea mea.
Nu-l cunosc.
Așa e.
E prima dată că merg pe bicicletă!
Te descurci frumos!
Dar fi atentă!
Femeia de azi, ce a fost cu ea?
Care femeie?
Înțeleg. Era moartă.
Ce-i asta?
Ce?
Moartă.
Ce e"moartă"?
Ce mai întrebare!
E când cineva nu mai trăiește.
Când cineva încetează să mai trăiască.
Când încetează cineva să mai trăiască?
Când e prea bătrân, ori prea bolnav.
Și femeia?
A avut un accident.
Un "accident"?
Da. E atunci când te rănești grav.
Ca tata?
Da, dar mult mai rău.
Atât de rău că trupul tău nu mai suportă.
Și atunci ești mort?
Da.
Dar cei mai mulți oameni nu suferă accidente.
- Așa că nu sunt morți. - Nu, ei mor mult mai târziu.
Când?
Păi... mai târziu, când sunt bătrâni cu adevărat.
Toți mor?
Da.
Chiar toți?
Da, toți trebuie să moară.
Dar tu nu, Anni?
Și eu.
Toți.
Dar nu tata?
Și tata.
Și eu?
Și tu. Dar mai e mult până atunci.
Toți, dar mult mai târziu.
Nu ne putem împotrivi? Trebuie să se întâmple?
Da, dar mai e mult până atunci.
Și mama?
Nu a plecat într-o călătorie?
Și ea e moartă?
Da.
Și ea.
Dar asta s-a întâmplat cu mult timp în urmă.
Klara!
Martin, vii?
Karli?
Poți intra.
Ce-i asta?
- Ce crezi? - Nu știu.
E băiat.
Ce? Nu-ți dorești un frate?
Noroc că tata nu te-a auzit.
Îmi pare rău.
Știau că era periculos pentru ea.
Ce vrei?
Vrei să-l dai în judecată pe baron?
Sau să-l omori pe administrator?
Du-te și i-ai gâtul cu seceră!
Asta n-o s-o învie pe mamă-ta.
Tată, ai iubit-o pe mama.
Gura!
După cele două zile din iulie,
viața din sat a revenit la normal.
Secerișul îi epuiza pe toți.
Mulți copii au venit să-și ajute părinții.
Am acceptat oferta administratorului
de a fi secretar pe durata secerișului,
sperând că o voi vedea
din nou pe fată.
Nu puteam să mi-o scot din minte după întâlnirea noastră.
Dar ea ieșea rar din conac.
Doctorul era încă în spital.
Anna și Rudolf, copiii lui,
erau între timp îngrijiți de moașă.
După înmormântarea nevestei arendașului,
la care a venit tot satul,
ambele accidente au fost uitate.
Până la sfârșitul verii
când sărbătoarea recoltei a reunit tot satul,
întâi într-un mod vesel,
apoi în oroare și perplexitate.
Mulțumirile mele tuturor.
Ați muncit bine.
Cerul a fost îndurător și hambarele sunt pline.
Așa că berea poate să curgă,
și voi nu veți muri de foame azi!
Trăiască baronul!
Viață lungă baronului!
Onorați baron
și baroană,
dragi petrecăreți...
Să ascultăm cu această ocazie festivă
Psalmul 145, Versetul 15:
"Ochii tuturor Te privesc cu speranță, Doamne;
"și tu le dăruiești hrana binemeritată..."
În numele Tatălui,
a Fiului,
și a Sfântului Duh.
Amin.
Și acum, poftă bună!
Mâncați și beți cât puteți! O meritați!
Ai promis că elevii tăi vor cânta.
Întreabați-l pe pastor, baroană.
Încă repetăm pentru sărbătoarea confirmării.
Aia e la primăvară! Acum e toamnă.
Micii noștri cântăreți nu sunt toți foarte muzicali. Îmi pare rău!
Ei, voi două "mame?
Nu luați parte la sărbătoare?
E așa de bine aici la umbră.
Se pare că fiului nostru îi face plăcere!
Da.
Îmi dau seama.
Cui nu i-ar plăcea?
Georg!
Dar tu?
Nu te-ai plictisit să ai grijă de copiii altora,
când sunt atâția tineri pe aici?
Nu, dle Îmi place să fiu cu copiii.
Dar câți ani ai?
17, dle
17!
N-ar fi mai bine să ai un pețitor
în locul copiilor baroanei?
- Las-o în pace, George! - Ce am făcut?
Nu ne aduci ceva de mâncare, Emma?
Dacă ai grijă un pic de copil, vă aduc.
Era beat, dar nu l-au putut opri.
Las-o în pace pe Frieda!
Valea!
... Sunt cocoșul de pe turn...
Cineva a tăiat verzele baronului.
Ce?
Cineva a tăiat verzele baronului!
- N-am învățat niciodată - Nici eu.
Trebuie să numeri cu glas tare.
1,2,3.
Elevii d-voastră vor râde când ne vor vedea dansând, dle!
Sper că nu!
Și nu mai fi atât de formală cu mine. Sunt atât de bătrân?
Vine!
Ei...
Nu te uita la picioare.
Ce mai treabă, nu?
Dezgustător!
Era un obicei:
"Recoltă terminată, toată lumea primește plată,
"dacă nu ne primim partea ce ni se cuvine, varza ta va fi tăiată pentru tine."
Ei, cu siguranță au dat mult peste gât!
Intră.
Ce vrei?
Un favor, tată.
Da?
Am găsit asta. E rănită.
Și?
Pot s-o păstrez?
Și ce ai de gând să faci?
O s-o vindecăm.
Și când e vindecată?
N-o să fii prea atașat de ea?
O s-o lași să-și ia zborul?
Piepsi încă trăiește într-o colivie.
Da, dar a crescut în captivitate.
Asta e obișnuită cu libertatea.
O s-o eliberezi odată ce s-a vindecat?
Ai întrebat-o pe mama?
Da.
Ea ce a spus?
Că rămâne să hotărăști tu, tată.
Chiar?
Așa a spus.
Chiar o să ai grijă de ea?
Da.
Îți dai seama că e o responsabilitate grea?
O să-i fii și mamă și tată.
Trebuie să găsim o colivie pentru pacienta ta.
Ai făcut-o sau nu?
- Cineva se pare că te-a văzut. - Și ce dacă?
Au noroc că și-au păstrat capetele!
Trebuie să-ți spun, tată: Sunt mândru de asta!
Stai jos!
Ce ai de gând să faci?
Spune-mi.
Hai, spune-mi.
Știi de ce, tată.
Din cauza mamei tale?
Crezi că ei i-au cauzat moartea?
Așa crezi?
Că nu sunt suficient de bărbat ca să rezolv treaba asta?
Știi ce-ar putea să ne facă nesăbuința ta?
Dacă Frieda își pierde slujba,
cum o să trăim un an întreg?
Dacă nu putem lucra aici vara?
Vrei să te-nsori și să te ocupi de fermă în doi ani?
O să-i hrănești pe toți fără ajutorul moșiei?
De unde știi că ei sunt responsabili?
De unde știi că sunt inocenți?
Nu știu.
Dar nu cunosc nici dacă e invers!
Ce vrei să spui cu "nu acolo"?
Am căutat peste tot.
N-a dispărut. Când l-ai văzut ultima oară?
Pe la două.
Pe la două?
- Știi cât e ceasul? - Știu, baroane.
Ce spune soția mea?
M-a trimis la dumneavoastră. E înspăimântată.
Îmi dau seama. Huber, ești un idiot.
De ce crezi că te afli aici?
Să ai grijă de un copil! E așa greu?
Îmi pare atât de rău, baroane.
Poți să-ți bagi scuzele undeva!
Unde mi-ai văzut fiul ultima dată?
Aici. S-a dus să se joace cu ceilalți copii.
- Unde? - N-a spus.
Nici soția mea n-a observat nimic?
Treaba aia cu căpățânile de varză a tulburat-o.
S-a retras, nu se simțea bine.
Nu se simțea bine?
Da, un atac brusc de migrenă.
Asta e o casă de nebuni!
L-ai văzut pe fiul meu?
Nu.
Întreabă-ți fiii. Sigi a dispărut cu alți copii.
- Ce înseamnă asta? - Că a dispărut, fir-ar!
Copiii administratorului spun că l-au văzut pe Sigi
pentru foarte scurt timp,
și că a plecat cu ceilalți copii.
Nu i-au dat prea multă atenție.
Căutarea a început imediat după miezul nopții.
Căutătorii, obosiți, unii încă beți,
au fost împărțiți în două grupe:
una a cercetat toate clădirile de pe moșie,
cealaltă a periat întreg ținutul.
Pe la 2.30 AM, sirena a sunat din nou
chemându-i pe oameni înapoi.
Sigi fusese găsit.
Era la joagăr, legat cu capul în jos.
Pantalonii lui erau trași jos,
iar fesele sângerau de la loviturile de baston.
Era în stare de șoc, incapabil să umble.
Culcat pe burtă,
a fost transportat acasă pe o targă improvizată.
Duminica următoare, la sfârșitul slujbei
baronul i-a cerut pastorului să-l lase să vorbească.
Polițiștii de la oraș i-au cercetat pe mulți dintre voi săptămâna asta.
Zadarnic.
Întâi am crezut că fiul meu a fost torturat
de cei care mi-au tăiat verzele.
Pentru răzbunare!
Pentru ce?
Să zicem că a fost vina mea ca mama lor a murit la joagăr,
ceea ce e o absurditate.
Cel puțin tânărul Felder
le-a spus polițiștilor ca asta a fost motivul pentru care "a dat cu coasa".
Deja i-am ajutat pe cei din familia Felder.
Dar oamenii nu sunt întotdeauna recunoscători.
Asta cere caracter.
Nu fugi, Felder!
Onoarea ta vreau s-o salvez!
S-a dovedit că "bravul" Max Felder
s-a lăudat logodnicei sale cu isprava sa. Apoi lașul
s-a ascuns printre cei din familia lui.
Așa că nu a avut timp să-mi tortureze fiul.
Cât despre tatăl sau, mai degrabă și-ar tăia limba
decât să-l acopere pe năbădăiosul său fiu.
O să vă reamintesc un fapt pe care mulți dintre voi l-au uitat.
Acum două luni, doctorul nostru a avut un accident de călărie
și e încă în spital.
Accidentul a fost cauzat
de o sârmă legată în grădina sa
cu intenția explicita de a-l doborî.
Și acolo, nimeni n-a știut,
văzut, sau auzit ceva.
Toți o știm: cei ce mi-au rănit copilul
și pe doctor
sunt aici
printre noi,
în această încăpere.
Nu voi lăsa asemenea crime să scape nepedepsite.
Și sper ca nimic asemănător
să nu li se întâmple copiilor voștri.
De aceea vă chem pe voi pe toți:
ajutați-mă să-l găsesc pe făptaș sau pe făptași!
Dacă nu vom afla adevărul,
nu vom avea pace în comunitatea noastră.
Discursul moșierului i-a speriat pe localnici.
Baronul nu era popular,
dar fiind o figură puternică și angajatorul a jumătate din sat,
era respectat.
Declarația lui despre pacea comunității
era rău-prevestitoare.
Și autorul misterios al acestor fapte criminale
a trezit vechea neîncredere a sătenilor.
Intră!
Eva!
Pot să intru?
Ce întrebare! Bineînțeles, intra.
Despre ce e vorba?
Care-i baiul?
M-au dat afară.
Ce vrei să spui?
Nimic. Tocmai m-au concediat.
Și preparatorul a fost demis.
Nu știu unde să mă duc.
Mi-e frică să plec la drum singura.
Nu-ți fă griji, fii calmă.
Vino, ia loc.
Liniștește-te, spune-mi ce s-a întâmplat.
Deci?
Ce s-a întâmplat?
Fiul baronului nu e bine de loc.
Părinții lui sunt disperați și supărați.
Acum spun că eu și preparatorul suntem vinovați
pentru că nu am avut destulă grijă de el.
Dar eu sunt acolo doar pentru gemeni
și am avut grijă de ei întotdeauna.
Când noi doi am dansat,
baroana mi-a dat voie.
N-am făcut nimic rău.
Știu, hai nu mai plânge!
Unde să mă duc acum?
Familia mea are nevoie de câștigul meu.
O să găsești altceva.
Știi că baronul e iute din fire
dar mai degrabă latră decât musca.
Nu, s-a terminat, știu.
Baroana nu vrea să vadă pe nimeni.
Vrea să-i ia pe copii cu ea la oraș
sau la moșia părinților ei.
O să încerc să vorbesc cu ea.
Obișnuiam să cântăm la pian la patru mâini,
dar nu eram prea bun.
Acum are un preparator, care a studiat flautul în oraș.
Nu cânta prea bine.
Știu.
Cine ar face asemenea lucruri?
Ce?
Să bată un copil în asemenea hal.
Nu știu.
Pot să stau aici peste noapte?
Nu mă alunga, domnule, te rog!
Cum poți crede așa ceva?
O să aștept zorile aici, în clasă.
Apoi plec.
Acasă, nu vor înțelege nimic din asta.
Vor crede că am făcut ceva rău.
Vrei să vin cu tine?
Ce?
Mâine, după școală?
O să găsesc o trăsură, până seara sunt înapoi.
De ce ați face asta, dle?
Nu mai fi așa formală.
De ce ai face-o?
Vino, o să-ți cânt ceva.
Dacă vrei.
Bună dimineața, tata.
M-am întors.
M-au concediat.
Văd. Și acum?
Mă poți ierta, tata?
Să te iert pentru ce?
Pentru că nu mai am de lucru la moșie?
Ca Frieda a fost concediată în dizgrație?
Ca frații și surorile tale nu au ce să mănânce?
Sau ce?
A doua zi, după școala m-am dus la moșie
să mă interesez de sănătatea lui Sigi
și să intervin pentru reangajarea Evei.
Mi s-a spus
că baroana plecase de dimineață cu copiii.
Administratorul, fără tragere de inimă, mi-a dat o trăsură s-o duc pe Eva acasă.
La ieșirea din sat ne-am întâlnit cu doctorul.
La câteva zile după sărbătoarea Recunoștinței
Rudolf, fiul lui de patru ani, a dispărut brusc.
Asta i-a răscolit pe toți în lumina celor întâmplate înainte.
Copilul a fost în cele din urmă găsit pe drumul principal,
îmbrăcat prea subțire pentru călătorie,
mergând întins spre oraș.
Întrebat încotro merge,
a spus că dorea să-și viziteze tatăl.
S-a luptat cu ghearele și dinții să nu fie dus înapoi acasă..
Doctorul, aflând toate acestea,
și cum urma să fie externat curând,
a decis să-și scurteze șederea în spital.
Rudi?
Era în sufragerie.
Cât vă datorez?
3 mărci 50.
Mulțumesc.
Vă doresc o zi bună.
Rudi, unde ești?
Bună, Rudi.
Nu vrei să-ți saluți tatăl?
Nu?
Am auzit
că ai vrut să mă vizitezi în spital.
Și acum te încui pe dinăuntru?
Bine.
Atunci nu vreau să te mai văd.
Plec.
Rămâi în toaletă, dacă vrei.
Ai grijă, Rudi.
Cabinetul e gata. Dna Wagner a făcut totul.
- De ce-mi spui asta? - Nu știu.
Credeam că ai vrea să știi.
- S-a îngrijit bine de voi? - Da.
Câți ani ai acum?
14.
Uimitor,
semeni așa de bine cu mama ta.
... mama ta și cu mine suntem îngrijorați pentru tine.
Gândește-te bine. Dormi rău?
Te simți obosit?
Nu.
Ai probleme la școală și eu nu știu?
Nu, tata.
Nu înțelegi de ce suntem îngrijorați.
O să-ți explic.
După cum știi, sunt și pastorul celor din Birkenbrunn.
Într-o zi, o mamă a venit să mă vadă,
pentru ca fiul ei, de o seamă cu tine,
avea aceleași simptome
pe care le prezinți tu de ceva timp.
Băiatul deodată a părut stors de putere.
Ochii lui erau încercănați, era depresiv și lipsit de bucurie.
Evită să se uite în ochii părinților lui,
și, curând, l-au prins cu minciuna.
Totul a durat cam jumătate de an.
Apoi totul s-a petrecut cu repeziciune.
Și-a pierdut pofta de mâncare,
nu mai putea să doarmă, mâinile au început să-i tremure,
memoria să-l lase,
fața i s-a acoperit de pustule,
apoi întreg corpul.
Până la urmă a murit.
Trupul, pe care a trebuit să-l binecuvântez, arăta ca al unui bătrân.
Acum înțelegi de ce sunt îngrijorat?
Ce crezi că a cauzat aceste schimbări
care au dus la nefericitul sfârșit al băiatului?
Nu știu.
Cred că știi prea bine.
Nu vrei să-mi spui?
Nu?
Atunci îți dau eu răspunsul.
Băiatul a văzut pe cineva,
care-i rănea cei mai fini nervi din corp,
în zona în care Dumnezeu a ridicat bariere sacre.
Băiatul îl imită.
Nu se putea opri.
În cele din urmă și-a distrus toți nervii și a murit din această cauză.
Vreau doar să te ajut.
Te iubesc din inimă.
Martin, fii sincer.
De ce ai roșit auzind povestea sărmanului băiat?
Am roșit?
Nu știu. Îmi pare rău pentru el.
Doar atât?
Cred că mai e un motiv.
Ți se citește pe fată.
Fii sincer,
Martin!
De ce plângi?
Pot să te scutesc de confesiunea asta?
Ai făcut și tu ceea ce a făcut acel copil nefericit?
Da.
Brațul!
Mă bucur că te-ai întors. Era și timpul.
Așa s-ar zice, da.
A fost greu cu copii, fără tine.
Știu.
Nu mă place.
- Cine? - Rudi.
E la vârsta critică.
De fapt nu.
Ei sunt mereu la vârsta critică.
Da.
Nu ți-a fost dor de mine.
Ce vrei să spui?
Nimic. Am spus-o pentru că e adevărat.
Nimic nu se compara cu o doză bună de ura de sine.
Poftim?
Nimic. Uită.
Iarna a venit devreme în acel an.
De ziua Reformării, din prima duminică din noiembrie,
o plapumă de nea acoperea satul.
În mod neobișnuit, baronul, al cărui familie nu se întorsese încă,
nu a participat la slujbă.
Sătenii au interpretat asta ca pe un semn al supărării sale.
Într-adevăr, nici un indiciu nu fusese găsit
care să conducă la făptaș
chiar dacă apelului baronului
a dus la un val de suspiciuni reciproce,
și chiar la unele tentative de denunț,
care s-au dovedit a fi nefondate.
Ei, nu e pneumonie.
Dar trebuie să aveți grijă.
Dacă-i creste temperatura, chemați-mă imediat.
Dați-i picăturile astea din două în două ore.
Și pune-ți cearșafuri umede pe soba.
Îl ajuta să respire.
- Noapte bună. - La revedere, dle doctor.
Cât timp a fost geamul deschis?
Greu de spus. Soția mea l-a alăptat pe la 1 A.M.
S-a întors pe la 2:30 AM.
Camera era rece ca gheața.
Și bebelușul nu plângea?
Nu. Copiii n-au auzit nimic.
E bine. Trebuie să așteptăm.
Dar arăta destul de bine.
Ceva de băut, să vă încălzească?
Sau rămâneți la cină?
Nu, mulțumesc, sunt supraîncărcat, am fost plecat mult timp.
Ce va face brațul?
Bine.
În două, trei luni o să fie vindecat.
Mulțumesc.
Cred că e greu, îmi închipui.
Trebuie că te simți neajutorat doar cu un braț.
Quod erat demonstrandum. ~Ceea ce era de demonstrat...~
Noapte bună, copii.
Noapte bună, dle doctor.
Dacă soția crede că temperatura bebelușului crește din nou
dați-mi de știre.
Bine...
Ce vrei să spui cu "bine"?
Adică e în regulă.
Când l-ai văzut pe tata?
Jos în biroul lui.
De ce?
Întrebam așa.
La mijlocul lui decembrie, am primit, în sfârșit, o scrisoare de la Eva.
Tatăl ei i-a găsit un serviciu în oraș,
pe care avea să-l înceapă imediat după anul nou.
Din noaptea când s-a adăpostit în școală,
când până în zori,
ne-am spus unul altuia poveștile scurtelor noastre vieți,
fata ei palidă,
personalitatea ei sfioasa dar franca,
îmi erau permanent în minte...
Vacanță a ținut până pe 2 ianuarie,
dar a doua zi de Crăciun,
pe o vreme rece dar însorită,
mă îndreptam spre Treglitz
s-o vizitez pe Eva și pe părinții ei.
Și Sigi?
Nu știu. Baroana nu s-a întors încă.
Și baronul?
De-abia dacă-l vedem. Nu vorbește cu nimeni.
Nu știu. Se zice că au plecat în Italia.
Italia?
Administratorul a spus că desființează joagărul. Pentru că e...
Bună dimineața.
'Neața, tinere.
Ia loc, te rog. Aici nu suntem prea formali.
Valea!
Ceva de băut?
Nu mulțumesc, sunteți amabil.
- Chiar nu? - Nu, mulțumesc.
Deci ești învățător?
Îți permiți să ții o soție?
Tatăl meu e croitor în Vasendorf. Am învățat meșteșugul.
Mai câștig ceva bani pe lângă leafa.
Ar fi înțelept să-i preiei afacerea.
Și de ce ești atât de interesat de Eva?
E încă un copil. I-ai putea fi tata.
Am 31 de ani.
Păi nu ești prea departe.
Tata!
Ai întrebat-o dacă e interesată?
E un copil, nu știe nimic despre viață.
Vorbește. Îl vrei?
Hai, zi ceva.
A făcut atâta drum pe frigul ăsta.
Dă-i pace. Bineînțeles că îl vrea, nu vezi?
Cum să văd dacă ea tace!
Așează-te la loc.
Femei!
Nu le lua prea în serios.
Uite, nu prea sunt vorbăreț,
dar pe de-o parte îmi convine dacă pleacă de-acasă.
Prea multe guri de hrănit, după cum vezi.
Pe de altă parte,
e prea repede.
Nu te cunosc.
Nu-mi displaci dar trebuie să aflu mai multe despre tine.
Frizerul din oraș a fost de acord să o ia ucenică.
O să cunoască lume.
Poate hotărî dacă vrea asta cu adevărat.
Dacă și după un an va mai fi de acord
o să discutăm despre asta.
Și tu poți să te hotărăști.
Bine?
- Eu mă gândeam că... - Da, știu.
Dar e așa sau deloc.
Dacă insistați...
Da, insist.
Încântat.
Lucrul mă așteaptă
chiar și de sărbători.
Nu vă ridicați.
O trimit aici
ca să vă luați rămas bun.
Un an trece repede. Nu se prăpădește lumea.
Poți veni în vizită.
Ți-a spus tatăl tău...?
Ești bine?
Dar dumneavoastră, dle?
Nu-mi spune "domnule".
Adi! Te-ai trezit?
Adi!
Ce e?
Uite!
Ce e?
Uite! Du-te și vezi ce e!
Doamne, ce vrei?
Acolo! Uită-te pe geam!
Arde ceva la moșie!
Dezleagă-mă!
Hai, dezleagă-mă!
Nu știu dacă...
Dezleagă-mă, îți spun!
Ce e?
Taci!
Gustl, vino și mă dezleagă!
Ce se întâmpla?
Dezleagă-mă fir-ar! E un incendiu!
Ce incendiu?
Incendiu!
Da, incendiu. Acum dezleagă-mă fir-ar să fie!
Tata nu îmi dă voie.
E o urgență! Cineva trebuie să-i avertizeze!
Tata!
Nu mai striga! O să te dezleg!
S-o chem pe mama?
- Ce e? - Foc!
Știu. Tata a plecat deja.
Ce faci aici?
Mergeți la culcare! Nu e nimic.
E un incendiu pe moșie. Nu vă speriați.
Mergeți la culcare.
Mergeți, o să răciți.
Ce-i cu zgomotul ăsta? I-ați trezit pe toți!
Credeam că e ceva periculos.
A trebuit să-l dezleg.
Acum totul e bine.
Mâine, tata o să vă spună despre incendiu.
Mergeți cu toții la culcare.
Stau până vă băgați toți în pat.
E rece aici.
Noapte bună.
Somn ușor.
Noapte bună, mama!
De ce nu încetezi să faci asta?
De ce tot efortul?
Nu fii așa surprinsă.
Nu duci lipsa de talent.
Nu pot s-o mai fac cu tine.
Să-ți spun drept: mă dezguști.
De ce nu-ți termini treaba?
Nu vreau să rămâi peste noapte aici.
Ce ți-am făcut?
Doamne, nu mi-ai făcut nimic!
Ești urâtă, șleampătă,
fleșcăita și îți pute gura. Ajunge?
Acoperitoarea trebuie sterilizata.
Nu sta acolo ca moartă.
Lumea n-o să se prăbușească nici peste tine,
nici peste mine.
Nu mai pot continua așa, asta-i tot.
Am obosit..
să mă gândesc la altă femeie când fac dragoste cu tine.
Una care miroase bine,
tânără, nu decrepita ca tine,
dar imaginația mea nu reușește.
La urma ești tot tu,
și îmi vine să vărs
și mi-e jenă de mine însumi.
Ce rost are?
Ai terminat?
Sunt terminat demult.
Trebuie să fii tare nefericit, dacă ești așa de crud.
Te rog, nu începe cu asta!
Știu că nu prea ai ce vedea la mine.
Respirația mea urât mirositoare e de la ulcer, știi asta.
Înainte nu te deranja.
O aveam și când soția ta trăia.
Scutește-mă de detaliile astea sordide.
Te asigur că m-a dezgustat întotdeauna.
După moartea Juliei, am vrut să-mi ușurez suferința
cu cineva. Puteam regula și o vacă!
Curvele sunt cam departe de aici,
și odată la două luni nu e destul pentru mine,
chiar dacă îmbătrânesc.
Așa că nu mai fă pe martira și întinde-o.
De ce vezi astea abia acum?
Când trebuia să le văd?
În spital am uitat cât de obositoare ești.
Când ești în suferința devii sentimental.
Ieși! Chiar n-ai mândrie deloc?
Nu mai e loc pentru nimeni cu tine.
Adevărat.
Și dacă fac ceva prostesc?
N-ai decât.
Aș fi surprins, dar ai grijă:
poate fi dureros.
Știu, sunt ridicolă.
Oricum nu ți-ar păsa.
Păi...
De ce mă disprețuiești?
Pentru că te ajut să-ți crești copiii?
Pentru că văd cum îți pipăi fiica
și nu spun nimic?
Pentru că te ajut să te amăgești?
Pentru că te ascult pretinzând că ai iubit-o pe Julie,
când toți știu că ai tratat-o la fel de rău ca pe mine?
Pentru că te iubesc, știind că nu suporți
să fii iubit?
Asta e.
Acum ridică-te, am de lucru.
Nu îți permiți să te descotorosești de mine.
Cine-ți va face munca murdară,
cine te va ajuta cu copiii și cu practica medicală?
Nu crezi ce spui.
Vreau să văd cât de departe poți să mergi:
"O să înghită asta? Pot s-o duc chiar mai jos de atât?"
Și eu am obosit.
Am doi copii retardați: Karli și tu.
Tu ești cel mai problematic.
Doamne, de ce nu mori pur și simplu?
Anul s-a sfârșit cu vreme frumoasă.
Peisajul înzăpezit era așa de strălucitor
că te dureau ochii.
Nimeni dintre noi nu suspecta
că era ultimul an nou al unei ere de pace,
an care va aduce schimbări radicale,
a căror magnitudine nu o puteam prevedea.
În ciuda evenimentelor stranii care au neliniștit satul,
ne credeam uniți în credința
că viața în comunitatea noastră era voința Domnului și merita trăită.
... trupul lui Iisus ca pâine și vin.
Fie ca perioada de pregătire pentru confirmarea voastră
să fie una a fericirii
și îmbogățirii.
Tu, Martin,
vei fi eliberat nu doar de panglica albă,
dar și de legăturile de noapte,
care te-au reținut de la căderea în ispitele trupului tău tânăr.
Mă încred în voi, iubiții mei copii,
și vă urez un an nou fericit și prosper.
Imediat după Paste, în ultima săptămână din aprilie
baroana s-a întors cu copiii.
Era însoțită de noua bonă.
Speranța mea ascunsă că Eva s-ar putea întoarce
a fost definitiv pierdută.
Noua bonă era italianca
de pe coasta mediteraneană,
unde baroana și-a petrecut iarna.
Sigi!
Bună, Ferdinand!
Așteaptă!
Cobor!
Stai aici, Sigi! O să-i vezi pe copii mai târziu.
Lăsați-l să meargă, Madam.
E așa de fericit să se vadă acasă!
Bine, du-te. Dar nu sta prea mult.
Marie-Luise?
Unde ești?
Sigi!
Nu vii să-ți saluți tatăl?
Atenție, vine!
Tăceți!
Pentru numele lui Dumnezeu, tăceți!
Liniște!
Ce se întâmplă aici?
De ce sunteți încă aici?
E ora de confirmare acum!
Plecați!
C-ar fi să vă luați la revedere?
La revedere, dle.
La revedere, părinte!
Îmi pare rău, părinte. N-o să se mai întâmple.
La revedere, părinte.
La revedere.
Să ne rugăm.
Tatăl Nostru, care ești în ceruri
sfințească-se numele Tău,
Vie împărăția Ta, Facă-se voia Ta,
precum în cer, așa și pe pământ.
Pâinea noastră cea de toate zilele dă-ne-o nouă astăzi
și ne iartă greșelile noastre
precum și noi iertăm greșiților noștri.
Și nu ne duce pe noi în ispită
ci ne izbăvește de cel rău.
Ca a Ta este Împărăția, puterea
și mărirea
acum și pururea și-n vecii vecilor
Amin.
Ședeți.
E o zi foarte tristă pentru mine.
În câteva săptămâni toți vrem să celebrăm confirmarea voastră.
De luni de zile mă străduiesc să aduc cuvântul Domnului mai aproape de voi
și să fac din voie oameni mai responsabili.
Cu ce mă confrunt astăzi?
Maimuțe urlătoare,
indisciplinați ca niște elevi de 7 ani!
Dar pentru mine,
ce e mai trist
e ca propria mea fiică
joacă rolul principal în acest spectacol jalnic.
Anul trecut,
i-am legat o panglică albă în păr.
Albul, după cum știți cu toții,
e culoarea inocentei.
Panglica trebuia s-o ajute pe Klara să evite păcatul,
egoismul,
invidia,
indecența, minciuna și lenea.
La începutul acestui an,
am crezut, ca un naiv,
că e suficient de matură
ca să nu mai aibă nevoie de panglica.
Ca a devenit suficient de responsabilă,
ca fiică a unui lider spiritual al...
Anni?
Anni? Unde ești?
Anni?
Rudi? Ce faci aici?
De ce nu ești în pat?
Nu pot să dorm.
De asta rătăceai pe-aici?
M-am trezit și tu nu erai.
Tata mi-a făcut găuri în urechi.
Te-a durut?
Da, un pic.
De asta plângeai?
Nu mai plâng.
Frumusețea cere suferința.
Așa se spune.
Du-te înapoi în pat.
Vine Anni.
N-am purtat cercei de mult timp și găurile s-au închis.
De Rusalii
o să-i port pe ai mamei.
Cei frumoși,
îi știi?
La câteva zile după leșinul Klarei,
care ne-a băgat pe toți în sperieți,
și a adus-o în stare de fierbințeala și slăbiciune,
m-am dus să-l văd pe administrator în ajun de Rusalii
și să-i cer din nou trăsura.
De la cererea mea în căsătorie, Eva îmi scria în fiecare săptămână.
Simțeam că se simte singură și pierdută în oraș
și, indirect, făcea aluzii să mă duc s-o văd cât de des puteam.
Am vrut să-mi petrec sâmbătă cu ea
și să mă întorc duminica
să pregătesc cu preotul ceremonia de confirmare.
Administratorul plecase la joagăr,
dar urmă să vină din clipa în clipă.
Bună dimineața, dle.
Bună, Erna.
E drăgălaș.
Ți-e drag de el?
Da, mult.
Am auzit că a fost cam bolnav iarna trecută.
Da, foarte bolnav,
dar doctorul l-a făcut bine, slava Domnului.
Poate am să revin diseară.
Sunt sigură că tata vine le cafea
la patru.
Atunci mai stau.
Să vă aduc ceva, o cafea?
Cred că e făcută.
Nu, mulțumesc, am să stau să-l aștept.
Domnule!
Visele pot deveni realitate?
Depinde.
De ce?
Depinde de ce?
Dacă visezi să fii prima în clasă și să studiezi din greu,
visul tău se poate împlini.
- Nu asta am vrut să spun. - Atunci ce?
Vreau să spun că dacă visezi ceva,
atunci când dormi,
se poate întâmpla cu adevărat?
De ce, ce-ai visat?
Spune-mi.
Ceva te preocupa.
Spune-mi.
Am visat că Karli...
- Băiatul ciudat al... - Știu.
Ceva îngrozitor se va întâmpla cu el.
Ceva îngrozitor?
Ce anume?
Nu știu.
Ceva asemănător cu ce i s-a întâmplat lui Sigi.
Chiar mai rău.
Dar e așa de drăgălaș, nu face rău nimănui.
Ei hai...
A fost doar un vis. Nu-l lua în serios.
Visele nu se împlinesc. Lasă-l pe băiat în pace.
Dar visele mele se împlinesc uneori.
Ce vrei să spui?
Iarna trecută,
înainte ca Gustl să se îmbolnăvească,
am visat că fratele meu deschide fereastra,
ca să moară.
Și fereastra lui era deschisă iar el a răcit și aproape a murit.
Ce spui?
N-are sens!
Ne-am înțeles să ne întâlnim în gara,
pentru că Eva nu voia să fie văzută cu mine.
Locuia la niște verișoare mai depărtate,
care îi informau regulat
pe părinții ei despre purtarea sa.
Slăbise, ceea ce o făcea mai drăguță.
Eram încă odată tulburat de amestecul ei de sfială
și sinceritate aproape copilărească.
Deci nu e atât de groaznic?
Nu, dar să mături par toată ziua...
Gemenii erau mai distractivi.
Dar e bine, nu mă pot plânge.
Nu?
Nu.
Chiar.
În afară de gemeni, mai ți-e dor de ceva?
Ei na, de tine!
Cum e bona? Vorbește doar italiana?
Așa zice administratorul.
Înțeleg.
Unde mergi?
E un mic heleșteu drăguț în pădure.
Putem să facem picnic acolo. Am adus ceva de mâncare.
- Prefer să nu. - De ce?
Ce-i asta?
Nimic.
Te rog.
N-am nici o intenție necuvincioasă.
Am vrut doar să te bucuri de picnic.
Te rog.
Cum aș putea să-mi compromit viitoarea soție?
Bine atunci.
O să întorc.
Mulțumesc.
Acceptați și beți!
Acesta e sângele Noului Testament,
vărsat pentru voi
pentru ca să vi se ierte păcatele.
Aici! E aici!
Stați deoparte!
"Căci Eu, Domnul Dumnezeul vostru
"sunt un Dumnezeu zelos
"care pedepsește nedreptățile taților asupra copiilor
până la a treia și a patra generație."
După atrocitățile comise asupra băiatului retardat,
baronul a fost convins în cele din urmă că e mai înțelept
să apeleze la forțele de poliție din regiune.
Câteva zile mai târziu,
doi polițiști în haine civile au sosit,
și, după ce au inspectat câteva din locurile unde au fost comise crimele,
s-au interesat dacă cineva a văzut ceva suspect.
Când am auzit de torturarea lui Karli,
nu m-am gândit la ce-mi spusese Erna.
Când mi-am reamintit, am ezitat să le spun autorităților.
O asemenea coincidenta absurda putea periclita
reputația și pacea internă a familiei administratorului.
Dar când am auzit că Karli și-ar putea pierde văzul,
am chemat-o pe Erna la școală
și le-am spus polițiștilor de visul ei.
... nu suntem așa prosti cum crezi.
Dar chiar am visat!
Atenție!
Îți mai dau o șansă:
spune-ne cine ți-a spus despre planul de a-l tortura pe băiat,
și nu vom spune nimănui.
Bine?
Întotdeauna a visat lucruri care s-au întâmplat cu adevărat.
Chiar așa?
Ca de exemplu?
A fost o chestiune de familie.
Înțeleg! O chestiune de familie.
Ați verificat să vedeți dacă era adevărat?
Nu.
Păi,
ar putea fi adevărat.
Poate e o clarvăzătoare
și suntem mai norocoși decât am crede.
Nu mai plânge!
Smiorcăiala ta prefăcuta nu ține la mine.
Am alte metode să te fac să vorbești.
Nu cred în vrăjitori și vrăjitoare,
și mai puțin în halucinațiile unei răsfățate ca tine.
Așa ca hotărăște-te să-mi spui adevărul.
Nu-ți dau drumul până nu lămurim lucrurile, clar?
Hai să mergem să vedem ce cred părinții tăi
despre varianta ta.
Puteți veni cu noi?
Desigur.
Bună!
Pe cine avem aici?
Bună ziua.
Bună ziua, dle.
De ce trageți cu urechea?
Am văzut ca dl învățător are oaspeți. Nu voiam să deranjăm.
Voiam să vorbim cu dansul.
Ce vreți?
Să întrebăm de Karli.
Ce anume?
Am auzit că nu e bine.
Ne întrebam dacă putem fi de ajutor.
Ar fi bine să...
Știu, doare.
Ai răbdare...
O să fie totul bine.
Va fi bine.
Trebuie să plec acum, Karli.
Nu-ți fă griji.
Mă întorc mâine.
O să fii bine. Nu te teme.
Doctorul o să se întoarcă.
Intră!
Da?
Ce e?
S-o înlocuim pe Piepsi.
Pentru că ești așa trist.
Mulțumesc.
Cu plăcere, tata.
- Dă-mi fluierul! - Poftim?
Fluierul!
Ce fluier?
Dă-mi-l!
Ce fluier?
Dă-mi-l or te omor!
N-am nici un fluier.
Bastardule!
Nenorocitule!
Pentru numele Domnului,
ce te-a apucat?
Ce a făcut?
Pentru ultima dată, dă-mi-l!
Ce, tata?
Ce este?
Despre ce vorbești?
Știi bine despre ce!
Dar dacă el spune așa! Ce se întâmpla?
Așteaptă, te rog!
Ce a făcut băiatul?
Liniștește-te.
Nu te băga! Trebuie să-l văd pe baron.
Georg! Nu, te rog!
O să-l omori!
... cu mestecenii din Retenow, vor fi 6,000 metri cubi.
O să le ia vreo trei săptămâni.
Și acum avem 80 de araci în plus.
I-am pus în anexă.
Am terminat cu săditul.
Asta ia timp.
Sunt mulți copii cu ei.
În ciuda acestui fapt...
n-o să stau aici.
Ce?
N-o să stau aici.
Ce înseamnă asta?
Plec cu copiii.
Ce vrei să spui?
Armân! Nu e greu de înțeles.
Și cum ai de gând să faci toate astea?
Încă nu știu.
Oricum, plecam din locul acesta.
"Plecam"?
Da.
Asta-i tot, mulțumesc.
Noapte bună, baroane, baroană.
M-am întors doar pentru că am vrut să fiu corectă față de tine.
Să ne mai dăm o șansă.
Tu mi-ai dat o șansă?
Minunat! Și am ratat-o?
Asta o să ne ajute să ne rezolvăm problema?
Poftim?
Sarcasmul tău.
Ce problema avem de rezolvat?
Tu rămâi aici!
Pleci doar când o să spun eu.
Bine.
Speram să te scutesc de asta.
La unchiul Edoardo, m-am îndrăgosti de un bărbat.
E din Lombardia
și e un bancher care l-a consiliat financiar pe Edoardo.
Mi-a făcut curte insistent
și s-a atașat mult de copii.
Datorită lui Sigi a înflorit.
Și totuși, ne-am întors.
Pentru că aveam o obligație față de tine.
Dar nu mai suport locul acesta.
Nu personal,
deși viața cu tine
nu e pe placul unei femei de vârsta mea.
Plec pentru ca să nu crească copiii într-o vecinătate
dominată de răutate,
invidie,
apatie și brutalitate.
Fluierul lui Sigi a fost ultima picătură.
Sunt sătulă și obosită de persecuții,
amenințări și acte perverse de răzbunare.
Te-ai culcat cu el?
Nu pricepi nimic.
Te-ai culcat cu el?
Nu, nu m-am culcat cu el.
Minți, nu-i așa?
Intră!
Bună seara.
Bună seara, baroană.
- Pot să vă vorbesc? - Nu poate să mai aștepte?
Nu, altfel nu v-aș fi deranjat așa de târziu.
Ce e?
Arhiducele Ferdinand a fost asasinat la Sarajevo.
Vestea s-a împrăștiat în sat ca un foc grecesc.
Care ar putea fi consecințele?
Primii care au spus "război", au fost contraziși cu severitate.
Dar odată ce cuvântul a fost rostit,
a rămas cu încăpățânare în centrul gândurilor lor.
Am vrut să plec imediat la oraș să discut cu Eva
ce să facem dacă izbucnește războiul.
Poate tatăl ei ar fi fost de acord acum să ne căsătorim mai devreme.
I-am cerut baroanei bicicleta
pe care o împrumutase și Eva mai înainte.
Plănuiam s-o folosesc la vizita de duminică.
Vineri, când m-am dus după bicicletă,
am fost martorul unei ciudate confruntări.
Ce e, dna Wagner?
Poți să împrumut bicicleta?
- Nu e a mea. - Oricum, pot s-o iau?
Eu însumi am împrumutat-o. Să-mi vizitez logodnica.
Vă rog!
Unde mergeți?
- În oraș. - Pentru ce?
Încăpățânatul de administrator n-a vrut să-mi împrumute trăsura.
Vă rog, dați-mi-o.
Pentru ce?
Să merg la poliție. Știu cine a comis crimele.
Cine?
Pot să iau bicicleta?
De ce nu-mi spuneți?
Vorbesc doar cu poliția. M-am săturat de insulte.
Dar calul doctorului?
Nu știu să călăresc.
Vă rog! Credeți-mă!
Fiul meu mi-a spus cine a făcut-o.
Ar putea să rămână orb.
Împrumutați-mi-o!
Mulțumesc!
Îmi părea atât de rău, că am cedat.
Dar starea acelei femei,
atât de echilibrată de obicei, m-a întors pe dos.
Ce aflase de nu voia să spună?
Întors în sat, m-am hotărât să investighez.
Bună, dle.
Bună, Klara.
Ce faceți aici?
Voiam să știm ce face Karli.
Nu vedeți că e închis?
Da, ne făceam griji.
Am văzut-o pe dna Wagner plecând cu bicicleta.
Ne întrebăm ce s-o fi întâmplat cu Karli.
Mergeți acasă. N-aveți ce căuta aici.
Acasă.
La revedere, dle învățător.
Mă întrebam de ce-o fi închis moașa obloanele.
Nimeni din sat nu-și încuia casa.
De ce și-o fi încuiat moașa propriul fiu?
Karli, mă auzi?
M-am gândit iar la visul Ernei.
Dar dacă Erna nu visase,
ci știa că Karli va fi torturat,
cine i-a spus?
Pe cine nu voia să denunțe?
Preocuparea copiilor pentru Karli mi se părea stranie.
De obicei, din cauza dizabilității lui
nu aveau contact cu el, sau îl tratau cu dispreț.
Când moașa nu putea să aibă grijă de el,
mi-l încredința mie sau doctorului.
Dar de la accident nu-l mai văzusem.
Îngrijorat, m-am hotărât să-l întreb pe doctor.
CABINETUL ESTE ÎNCHIS PÂNĂ LA URMĂTORUL AVIZ
- Fiica lui n-a fost la școală? - Ba da, a fost.
Și n-a spus nimic?
Am o rugăminte...
Pot vorbi cu Klara și Martin?
Nu-l așteptați pe soțul meu?
E la biserică. Slujba e aproape gata.
Dar dacă insistați, poftim, intrați.
Luați loc.
Mă duc să-i aduc.
Bună seara, dle.
Nu luați loc?
Ba da, cu plăcere.
Pot să vă servesc cu ceva?
O cafea, ca în timpul lecțiilor de pian?
Da, cu plăcere. Drăguț din partea d-voastră.
Mă întorc imediat.
Știați că doctorul pleacă din Eichwald?
Nu va surprinde întrebarea mea?
Mamă tocmai ne-a spus.
Anna nu v-a spus?
Nici o vorbă?
E ciudat să nu spui că pleci într-o călătorie.
Anna nu ne-a spus nimic.
Dar asta era ceva cu totul diferit.
Ascundeți ceva de mine.
Ce?
Aștept să-mi spuneți voi.
Când v-ați dus la Karli,
ce voiați de la el?
Eram îngrijorați. E bolnav.
Îl întreb pe Martin.
Da, nu e bine cu el.
Și cum mama lui plecase,
ne-am gândit să-i facem o vizită.
V-ați întrebat vreodată cine l-a chinuit pe Karli?
Și pe Sigi?
Cine a legat sarma ca să-l facă pe doctor să cadă?
Cine a incendiat hambarul?
Nu?
Bineînțeles că ne-am întrebat.
Și?
Tata spune că trebuie să fie o persoană bolnavă.
Sigi a fost cu voi de ziua Recunoștinței, iar Karli întotdeauna mergea și el.
Nu înțeleg.
Nu?
Cu ce au greșit?
- Cine? - Sigi și Karli.
De ce?
Pentru ca, evident, au fost pedepsiți. Pentru ce?
Nu știu.
Erna a prezis că Karli va fi pedepsit. Pentru ce?
Nu știu!
De ce ne întrebați pe noi?
Ești o fată isteață, Klara. Nu fă pe proasta.
Nu înțeleg.
Vorbiți despre asta cu tata și cu mama.
Să-i chem?
Martin, îi chemi tu, te rog?
Stai aici, Martin.
O să-i văd mai târziu. Acum, vorbesc cu voi.
Spuneți-mi adevărul.
- Unde erați când Karli a fost... - Aici.
Vreau să spun, după confirmare?
Cafeaua.
V-au fost copiii de ajutor?
Mă tem că nu. Nu știu nimic.
Fiica lui n-a spus nimic la școală?
Nu.
Îmi pare rău că v-am deranjat.
Stați! Vine și soțul meu și cafeaua e aproape gata.
Mulțumesc, dar sunt îngrijorat pentru băiatul moașei.
- N-a spus când se întoarce? - N-am întrebat-o.
M-a luat pe nepregătite. Era panicată.
Așteptați, îl aud pe soțul meu.
Bună seara.
Învățătorul te așteaptă.
Da, vreau să stau de vorbă cu el.
Vă rog, veniți în biroul meu. E mai liniște acolo.
Despre ce e vorba?
Am vorbit cu moașa:
a spus că știe cine i-a torturat soțul.
Nu voia să spună decât poliției, așa că a plecat spre oraș.
Și?
L-a lăsat pe băiat singur și a încuiat casa.
A încuiat-o?
M-am dus să-l întreb pe doctor
dacă băiatul era în grija lui dar...
e un anunț pe ușa care spune că e închis cabinetul.
El și copiii săi au dispărut.
Ce înseamnă asta?
Nu știu.
Credeam că știți dumneavoastră. De asta am venit aici.
N-am nici o idee.
Vă rog, luați loc.
Fiica lui n-a fost la școală?
Ba da, dar n-a pomenit nimic de asta.
I-am întrebat pe Klara și pe Martin, dar nici ei nu știu nimic.
De ce ar ști ei?
Nu știu...
M-am dus acasă la dna Wagner: ei erau acolo cu alți copii.
Făcând ce?
Îl căutau pe băiat.
Pentru ce?
Voiau să-l ajute.
Și ce dacă?
Nu știu cum s-o spun dar...
cred că ascund ceva.
Ce?
Nu știu.
Când a fost accidentul doctorului,
anul trecut,
ei au apărut în grădină, aparent pentru ca s-o ajute pe Anna.
Da... și?
Nimic. Uitasem.
Mi-am reamintit astăzi.
Nu înțeleg.
Când fiul baronului a fost găsit...
el fusese mai înainte cu copiii.
Unde vrei să ajungi?
Fiica administratorului
a prezis că Karli va fi bătut.
A spus că a visat asta.
Poliția crede că minte.
De la cine a aflat? Cine i-a spus?
Vreți să spuneți că elevii d-voastră, inclusiv copiii mei,
au comis aceste crime. E corect?
Vă dați seama ce spuneți?
Știți cu adevărat...
Presupun că sunt prima persoană
care aude aceste monstruozități.
Dacă îndrăzniți vreodată
să ne mai deranjați
cu asemenea acuzații
la adresa unor familii respectabile și ale copiilor lor
și să-i denunțați public,
voi face totul, credeți-mă pe cuvânt,
să vă trimit la închisoare.
Am văzut multe lucruri de când lucrez ca pastor,
dar niciodată ceva atât de respingător!
Se vede că nu aveți copii.
Nu v-ați fi înjosit cu asemenea aberații.
Aveți o minte bolnavă.
Cum de v-au lăsat liber printre acele biete creaturi!
O să mă adresez autorităților.
Și acum ieșiți din casa mea!
Nu vreau să vă mai văd vreodată pe aici.
Moașa nu s-a mai întors.
Am așteptat până dimineață, două zile mai târziu.
Apoi m-am dus la conac
să-l înștiințez pe baron.
El i-a spus administratorului și i-a ordonat să deschidă casa
și să aibă grijă de copilul handicapat.
O să caut sus.
Niciodată nu mai fusesem în casa moașei.
Mă simțeam incomodat
intrând cu forța în casa cuiva fără să cer voie.
Era ciudat,
dar în timp ce încă îl căutam și-l strigam pe Karli,
știam deja că era în van.
Oricine cunoștea cât de devotată îi era moașa fiului ei.
Știam că nu l-ar fi abandonat niciodată pe rănitul ei Karli.
În următoarele săptămâni,
satul a bârfit întruna.
Unii pretindeau că doctorul ar fi fost tatăl lui Karli.
El și moașa ar fi vrut să-l avorteze
că legătura lor să nu fie descoperită
și de aceea copilul era handicapat.
Unii chiar susțineau
că și moartea soției doctorului era suspecta,
și că cei doi ar fi putut fi responsabili pentru asta.
Ba mai mult, doctorul și moașa,
ca potențiali ucigași,
au comis și celelalte crime.
Urmărind să-și ferească copiii legitimi și pe sine
de la dezvăluirea publica a vinovăției sale,
doctorul a fugit cu ei.
Pe 28 iulie, Austria a declarat război Șerbiei.
Sâmbăta, 1 august, Germania a declarat război Rusiei,
și lunea viitoare, Franței.
La slujba din duminica următoare a asistat tot satul.
Un sentiment de așteptare și de plecare plutea în aer.
Acum totul avea să se schimbe.
Tatăl Evei, de frica începerii războiului,
și-a luat fata înapoi acasă
și, la rugămințile ei, a venit la Eichwald
unde locuia și lucra viitorul sau ginere.
Perspectiva de a o chema curând pe aceasta iubită creatura soția mea
a făcut din această zi pentru mine o sărbătoare..
Păstorul n-a mai pomenit niciodată de conversația noastră.
Și, aparent, nu și-a dus la îndeplinire amenințarea de a mă denunța.
Am fost recrutat la începutul lui 1917.
După război, cum între timp tatăl meu murise,
am vândut casa din Vasendorf
și cu banii luați pe ea am deschis un atelier de croitorie în oraș.
Nu i-am mai văzut pe vreunul dintre săteni niciodată.